Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/95/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.11.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002097 від 15.11.2018,стосовно ОСОБА_7 , по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 05 листопада 2020 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, а саме до 03 січня 2021 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, п.п.3,4 ст.5, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та врахувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, яке закон класифікує як особливо тяжкий злочин, що карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував необхідність уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, з урахуванням ступеня тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочині, а також приймаючи до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано та продовжено обвинуваченому запобіжний захід, не відпали, прийшов до висновку про не можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що встановлені судом першої інстанції на його переконання не підтверджені, оскільки скоювати нові злочини він не збирається, хоча і раніше судимий, однак відбув покарання та став на шлях виправлення.

Також, суд першої інстанції вказав, що він не має міцних соціальних зв`язків, не одружений та утриманців не має, однак на переконання апелянта, суд залишив поза увагою те, що його дружина загибла, а перебуваючи під вартою він не може одружитися.

Крім того, зазначає, що він не має наміру впливати на потерпілу та свідків, тому вважає, що до нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з три маннам під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали надані міськрайонним судом, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою останнього.

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, яке закон класифікує як особливо тяжкий злочин, що карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України, а тому з урахуванням серйозності висунутого проти нього обвинувачення, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, дає колегії суддів достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність.

Тобто, судом першої інстанції по даному кримінальному провадженню встановлені ризики, передбачені п.п.1,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення. Встановлені раніше ризики не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки у разі доведення винуватості за вчинення інкримінованого злочину йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_7 є раніше судимим, що дає достатні підстави вважати про реальність таких ризиків не належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Також, обґрунтованим є посилання суду першої інстанції на те, що року у зв`язку із зміною складу суду судовий розгляд розпочато спочатку, отже ризик щодо незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу та свідків, які наразі ще не допитані, є суттєвим.

Колегією суддів апеляційного суду також враховується те, що обвинувачений не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцності соціальних зв`язків і є ризиком його зникнення у разі перебування на волі, раніше судимий, на шлях виправлення не став, а тому існує можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Належних даних про можливість проживання за адресою місця його прописки немає.

Колегія суддів, вважає, що сукупність обставин, в яких обвинувачується ОСОБА_7 підвищує ступінь і характер суспільної небезпеки інкримінованого йому діяння, і по справі наявні реальні ознаки дійсного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також те, що менш суворі запобіжні заходи, на думку апеляційного суду, наразі є не достатніми для запобігання встановленим ризикам, а тому тримання обвинуваченого під вартою є виправданим.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, апеляційний суд не вбачає.

Вказані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив суд першої інстанції та не можуть слугувати підставою для застосування судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.11.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4