Справа № 454/381/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/484/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 21 січня 2020 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 21.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено:

за ч.2 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі;
за ч.3 ст.185 КК України на три роки і один місяць позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років і одного місяць позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом зарахування в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, покарання відбутого повністю за попереднім вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 05.02.2018 року за ч.1 ст.309, ст.71 КК України та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з часу її затримання для виконання попереднього вироку суду з 17.04.2018 року.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 18 січня 2018 року, близько 14 години 00 хвилин , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, умисно, з метою власного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, шляхом розбиття вікна проникла в приміщення літньої кухні господарства ОСОБА_10 , що в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала мікрохвильову піч марки «Privileq6515» вартістю 950 гривень, телевізійний тюнер «Opticum» 3000L вартістю 200 гривень та електро-обігрівач марки «First» Austria вартістю 250 гривень. Після чого викраденим розпорядилась на власний розсуд. Такими своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1400 гривень.
Крім цього, 18 січня 2018 року, близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, умисно, з метою власного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрала бензопилу марки TZ вартістю 980 гривень, електродрель марки «Темп» вартістю 561 гривень, електроболгарку марки «Темп» вартістю 528 гривень, викрутку вартістю 30 гривень, розвідний ключ вартістю 30 гривень, штанген циркуль віртістю 233 гривні, алюміневий будівельний кутник вартістю 36 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа» 3210 вартістю 100 гривень, сенсорний мобільний телефон марки «Номі» 1 4510 вартістю 1000 гривень з сім-карткою оператора «Лайф-селл» вартістю 50 гривень, запальничку HONEST вартістю 191 гривня. Такими своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3739 гривень.
Прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною та засудити за ч.2 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України на три роки і один місяць позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років і одного місяця позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком три роки один місяць, зарахувавши повністю покарання, відбуте за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 05.02.2018 року. В решті вирок суду залишити без змін.
На підтримання своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції, не дотримався вимог закону та призначаючи ОСОБА_7 покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, визначив таке спочатку зарахувавши в строк призначуваного покарання, відбуте повністю за попереднім вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 05.02.2018 року, а після цього остаточно призначив покарання, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачена ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить призначити їй більш м`якше покарання, при цьому покликається на те, що вона повністю визнала вину у скоєному, не перешкоджала слідству, має захворювання ВІЛ та ТБЦ.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Обвинувачена та її захисник частково підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку суду, та підтримали свою апеляцій скаргу. Згодом у судових дебатах обвинувачена змінила апеляційні вимоги та просила призначити новий розгляд у суді першої інстанції через те, що у місцевому суду у неї не було захисника.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість у вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України. І таке в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченої не оспорюється.
Відповідно до з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.06.2018 року в справі №511/37/16-к в окресленому вище випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії: 1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст.70 КК); 3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.70, ст.72 КК); 4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо; 5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст.70 КК); 6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч.1 ст.71 КК).

Виходячи з наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та привести призначене судом першої інстанції покарання у відповідності до вимог кримінального закону України. Доводи прокурора про постановлення нового вироку в порядку ст.420 КПК України в цьому випадку є безпідставними.
З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про призначення їй менш суворого покарання суд апеляційної інстанції вважає зазначити наступне.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше судима, має постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується посередньо, не одружена, не працює, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину.
З огляду на вище викладене та дані, що характеризують особу обвинуваченої, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої про призначення їй менш суворого покарання, яке судом першої інстанції призначено обвинуваченій ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Крім того, колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченої та її захисника про наявне порушення права на захист ОСОБА_7 під час розгляду справи у суді першої інстанції не заслуговує на увагу, оскільки згідно звукозапису судового засідання від 27.11.2019 року на технічному носії та журналу судового засідання від 27.11.2019 року (а.с.113-115) вбачається, що на запитання головуючого обвинувачена ОСОБА_7 вказала, що права їй зрозумілі та вона не бажає мати захисника.
Також, у наступному судовому засіданні від 21.01.2020 року обвинувачена ОСОБА_7 не заявляла клопотання про призначення їй захисника, що стверджується звукозаписом та журналом судового засідання (а.с.123-124).
Отже, порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_7 під час розгляду справи у суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування вироку суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 21 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 винною ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із призначеним покаранням за ч.2 ст.185 КК України один рік позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України три роки і один місяць позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання у виді трьох років і одного місяця позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів вважати ОСОБА_7 засудженою до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком три роки один місяць із зарахуванням повністю покарання, відбутого за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області 05.02.2018 року.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: