Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Катеринівська ВК (№46)», матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Ковель Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого; 17.05.2017 року засудженого вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.186, 71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2020 року відносно нього скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про заміну покарання більш м`яким.

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання, призначеного вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року, у виді позбавлення волі більш м`яким відмовлено.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги усі належні й переконливі дані, наявні у матеріалах судового провадження, які, на його думку, могли бути підставою для застосування до нього заміни покарання більш м`яким, в порядку ст.82 КК України. Додає, що за час відбування покарання він не зміг себе проявити з позитивної сторони, оскільки йому не було надано робоче місце за спеціальністю, через відсутність таких місць в установі відбуття покарання. Зазначив, що шкодує та щиро розкаюється у вчиненому.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що хоча ОСОБА_4 брав участь по благоустрою установи та не перебуває на профілактичному обліку, що свідчить про позитивні тенденції у поведінці засудженого, проте не дає підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення і йому може бути замінено невідбуту частину покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, із таких підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Положеннями ст.82 КК України, передбачена заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також необережний тяжкий злочин.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 16.02.2017 року до набрання вироком законної сили.

Частинами 1, 3 ст.6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених та виконання встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації є обов`язками засудженого, згідно ч.1 ст.9 КВК України.

Крім того, пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно - трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

У місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі, як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 знаходиться з 16 лютого 2017 року.

На момент звернення ОСОБА_4 до суду із клопотанням про заміну покарання на більш м`яке, засуджений відбув 1/3 призначеного строку покарання, що також підтверджується матеріалами судового провадження.

Під час утримання в Луцькому слідчому ізоляторі порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВСУ не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення не застосовувалися. В ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46))» засуджений ОСОБА_4 прибув 10.10.2017 року, за період перебування в установі порушення встановленого порядку відбування покарання не допускав, заходи стягнення не застосовувалися. Один раз, за активну участь у роботах по благоустрою сектору максимального рівня безпеки, був заохочений правами начальника установи. Не працевлаштований. Участь у програмі диференційного виховного впливу, відповідно до статті 126 КВК України не приймає.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 не став на шлях виправлення, відповідають фактичним обставинам судового провадження.

Зокрема, засуджений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних злочинів. До нього раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення, проте він не оцінив виявленої йому довіри з боку держави, не зробив для себе належних висновків та продовжував скоювати злочини.

Крім того, 15.11.2017 року та 27.11.2019 року рішенням адміністративної комісії установи «Катеринівська виправна колонія» (№46) засуджений визнаний таким, що не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм, передбачених ст.ст.100,101 КВК України.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновок стосовно виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Із урахуванням зазначеного, а також особи засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла висновку, що, на час звернення з клопотанням засуджений на шлях виправлення не став, а тому доводи його апеляційної скарги про необхідність заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, не ґрунтуються на матеріалах судової справи та не підлягають до задоволення.

За таких обставин, висновки суду, викладені в ухвалі місцевого суду щодо відмови в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_4 , на переконання суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню до суду касаційної інстанції не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3