Ухвала
14 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 937/7113/19
провадження № 51-4720ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних судових рішень щодо нього у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 вказаної статті.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
З огляду на це, засудженому слід звернути увагу на те, що ухвала Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року в частині скасування про визнання ОСОБА_4 винним та засудження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом від 17 листопада 2019 року і виділення даних матеріалів провадження в цій частині та призначення за ним, нового розгляду в суді першої інстанції, до зазначеного переліку не входить і таке рішення апеляційного суду не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому в силу ст. 424 КПК не підлягає в цій частині оскарженню в касаційному порядку.
Також в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 427 КПК засуджений у вступній частині касаційної скарги не зазначив, які саме рішення суду він оскаржує. Необхідно уточнити у вступній частині касаційної скарги суди, які постановили судові рішення, що оскаржуються, а також зазначити дату їх постановлення.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, суть наведених доводів касаційної скарги засудженого фактично зводяться до покликань на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений не конкретизує яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи кримінальне провадження щодо нього, та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
Також засудженим не наведено доводів щодо необхідності скасування рішення суду апеляційної інстанції з підстав ст. 412 КПК та не вказав, які конкретно доводи його апеляційної скарги, у порушення вимог ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції, належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.
Прохальна частина касаційної скарги має узгоджуватися з положеннями ст. 436 КПК, оскільки нечітке, суперечливе чи таке, що не відповідає наведеним вимогам, прохання скаржника унеможливлює прийняття судом касаційної інстанції відповідного рішення згідно вимог закону.
Усупереч зазначених вимог касаційна скарга засудженого не містить вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК. Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Так, у вимогах до суду касаційної інстанції засуджений просить скасувати вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року в частині часткового скасування вироку суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Проте вказана вимога засудженого без вказівки щодо долі ухвали апеляційного суду, якою в решті вирок суду першої інстанції залишено без змін, суперечить положенням КПК, та підлягає уточненню, з врахуванням повноважень суду касаційної інстанції згідно ст. 436 КПК.
Вказане прохання позбавляє можливості встановити дійсну позицію засудженого за наслідками розгляду його скарги та дійсний предмет касаційного розгляду.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо нього, залишити без руху та надати п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3