Справа № 204/4980/20
Провадження № 1-кс/204/863/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє:

-вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 частково приєднано до вироку Амур-Нижньодніпровського суду від 22.08.2017 року та остаточно до відбування 4 року 3 місяці,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

5 серпня 2020 року слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03 серпня 2020 року приблизно о 16 год. 00 хв. прямуючи по проспекту Богдана Хмельницького у м. Дніпрі, та розуміючи, що вони перебувають у громадському місці де знаходиться велика кількість інших осіб та діють загально-прийняті норми поведінки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи протиставити себе та прагнучи показати свою зневагу та самоутвердитись, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки у громадських місцях почали поводити себе агресивно та висловлюватись грубою нецензурною лайкою в бік потерпілого ОСОБА_7 , який знаходився в автомобілі марки «Део Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 спільно з співучасником злочину ОСОБА_4 підійшли до вищевказаного автомобіля в середині якого знаходився потерпілий, та виражаючи явну неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, проявляючи явну неповагу до загальноприйнятих норм поведінки, ОСОБА_4 безпричинно вдарив по задній кришці багажника автомобіля у правому лівому куті та залишив пошкодження у вигляді вмятини. В цей час потерпілий ОСОБА_7 , вийшов з автомобіля та запитав навіщо бити автомобіль, не реагуючи на питання потерпілого ОСОБА_4 з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, безпричинно, наніс декілька ударів рукою зжатою у кулак по обличчю потерпілого ОСОБА_7 .. Потерпілий ОСОБА_7 , з метою припинення злочинних дії ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , намагався викликати співробітників поліції за допомогою свого мобільного телефону, однак ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вони перебувають у громадському місці де знаходиться інші люди та діють загально-прийняті норми поведінки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи протиставити себе та прагнучи показати свою зневагу та самоутвердитись, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки у громадських місцях почав поводити себе агресивно та висловлюватись грубою нецензурною лайкою в бік потерпілого ОСОБА_7 при цьому хапаючи останнього за руку в якій потерпілий тримав мобільний телефон, безпричинно наніс один удар рукою зжатою в кулак в область обличчя потерпілого , від якого останній впав на асфальтне покриття та випустив свій мобільний телефон. Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, перебуваючи у громадському місці де знаходиться інші люди та діють загально-прийняті норми поведінки, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_6 , продовжили наносити тілесні ушкодження потерпілому по різним частинам тіла, чим заподіяли йому тілесні ушкодження. Умисні дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, кваліфікуються за ч. 2 ст. 296 КК України. 03.08.2020 року слідчим відділенням Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженню відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001162, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Причетність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами за їх сукупності.

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого

ч. 2 ст. 296 КК України, яке відноситься до нетяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 4 років.

04.08.2020 року по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_4 , в порядку ст. ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001162 виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного: під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 4 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; в ході досудового розслідування, встановлено, що підозрюваному ОСОБА_4 , відомі анкетні данні та місце мешкання свідків у кримінальному провадженні, тому є всі підстави вважати підозрюваний незаконно може впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; крім того, підозрюваний ОСОБА_4 не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя підозрюваного, є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші кримінальні правопорушення. Враховуючи сукупність вищевикладених обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні умисного, нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років; особу підозрюваного, застосування до ОСОБА_4 , іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, зазначивши, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченому п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 відомі анкетні дані потерпілого та свідків, що дає змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Стосовно ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, звільнившись з місця позбавленні волі на шлях виправлення не став вчинивши новий злочин, а тому існує вірогідність вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, відсутність місця реєстрації, наявність не утриманні малолітньої дитини, відсутність постійного місця роботи, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, та враховуючи доведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 .

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
З матеріалів клопотання та у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні хуліганства, яке було вчинено з нанесенням потерпілому тілесних ушкоджень, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також характер вчиненного кримінального правопорушення, який свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи, суд в даному випадку вважає за доцільне не визначати розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 3 жовтня 2020 року.
Ухвалу направити до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1