Дата документу 11.08.2020 Справа № 320/5024/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/5024/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1373/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, який має середю освіту, не працює, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

20 грудня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт за ч.1 ст.309 КК України,
25 червня 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт за ч.2 ст.146, ч.1 ст.162, ч.2 ст.189 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 309, ч.3 ст.296, ч.1 ст. 28,ч.1ст.345 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:
14 листопада 2018 року до Чернігівського районного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт за ч.3 ст.186 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.28 ч.1 ст.345 КК України,

ОСОБА_8 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_9 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_10 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2020 року, якою у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу відмовлено, термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 продовжений до 03 вересня 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, які були підставою обрання та в подальшому продовження запобіжного заходу, продовжують існувати. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалу суду першої інстанції від 06 липня червня 2020 року щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку не оскаржено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу з порушенням вимог ч.3 ст.184 КПК України, оскільки до останнього не було додано додатків, якими прокурор обґрунтовував доводи клопотання. Тому є незрозумілим, з яких підстав суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри та хоча б одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Також апелянт зазначив про те, що ОСОБА_7 майже 5 місяців тримається під вартою за обвинуваченням у кримінальних правопорушеннях середньої тяжкості, раніше не судимий, має на утримання дружину та малолітню дитину, батьків похилого віку, позитивно характеризується.
Судом першої інстанції безпідставно зазначено, що застосований запобіжний захід не дає можливості обвинуваченим винити інше кримінальне правопорушення, оскільки джерела доходу вони не мають. Проте, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, об`єктом яких є громадський порядок та здоров`я працівників правоохоронних органів, а не злочину майнового характеру.
При з`ясуванні думки потерпілих щодо зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, останні віднесли вирішення цього питання на розсуд суду. Така позиція потерпілих свідчить про те, що ризик впливу на них з боку ОСОБА_7 відсутній.
Докази існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 має намір переховуватися від суду є лише припущенням, оскільки докази існування останнього під час судового розгляду відсутні.

Згідно з ухвалою суду, прокурор ОСОБА_13 , заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке підтримали прокурор ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_15 , так як відсутні обставини, які б свідчили про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, адвокат ОСОБА_12 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час зменшились, докази можливого переховування обвинуваченого від суду відсутні, тому наявність такого ризику є припущенням сторони обвинувачення. Також відсутній ризик того, що ОСОБА_7 буде впливати на потерпілих, свідків та осіб, причетність яких до інкримінованого йому злочину підлягає перевірці, а тим самим перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Дані твердження сторони обвинувачення також є припущенням. ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину. Його батьки є літніми людьми, пенсійного віку.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_16 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, посилаючись на відсутність для цього підстав та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали думку обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників.

Потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вирішення питання залишили на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, його захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 1) до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує; 2) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; 3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки; 6) до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, ч.1 ст.345 КК України у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк. Раніше він не судимий.

Що стосується ризиків, на які вказує прокурор, колегія суддів звертає увагу на таке.
Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих і свідків у цьому провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Разом з цим, суд першої інстанції при продовженні терміну запобіжного заходу, погодився з існуванням лише ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, при цьому не обґрунтувавши в оскаржуваній ухвалі, свою незгоду з прокурором з приводу відсутності ризику впливу обвинуваченим на потерпілих та свідків.
В ухвалі суду відсутнє посилання на докази, які б підтверджували існування ризиків, на які вказує прокурор.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі не наведено переконливого обґрунтування на підтвердження висновків суду про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що фактично такий висновок суду ґрунтується лише на тяжкості кримінального правопорушення та серйозності обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_7 , оскільки в ухвалі прямо вказано на це.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки Європейській Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці неодноразово вказував на те, що суди, кожного разу, вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби у цьому. З цією метою суди повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.
Переконавшись у наявності такої потреби, суд, у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення. Для цього суд повинен не лише вказати на підстави (ризики), на яких наполягає сторона обвинувачення, а й навести конкретні обставини, що переконують у можливості реалізації обвинуваченим цих ризиків.
Таких обставин в оскаржуваній ухвалі не наведено.
В той же час, згідно з наявними матеріалами провадження, в т.ч. відомостями з обвинувального акту, ОСОБА_7 раніше не судимий, має середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання.
Відомості про те, що обвинувачений раніше впливав або має намір впливати на потерплих та свідків, перешкоджав чи має намір перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в матеріалах провадження відсутні.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, на яке міститься посилання в обвинувальному акті, з 2018 року перебуває в Чернігівському районному суді Запорізької області та до цього часу ще не розглянуто. Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 в зазначеному провадженні не застосовувався.
Викладене вказує на те, що існування ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, нічим не підтверджується, а запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду можливо шляхом застосування до останнього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Протилежне прокурором не доведено.
З приводу доводів прокурора при апеляційному розгляді про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів звертає увагу на таке.
Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що необхідність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказує сам характер злочинної діяльності, пов`язаної із застосуванням ним та його співучасниками до потерпілих фізичного та психічного насильства.
Разом з цим, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, самі потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вирішення питання (продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) залишили на розсуд суду.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що прокурором не доведено необхідності продовження тримання обвинуваченого під вартою, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не навів в своїй ухвалі відповідних й достатніх мотивів, які б виправдовували подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, та взагалі не навів доводів на спростування аргументів сторони захисту, висловлених нею проти існування ризиків тощо.
У зв`язку з викладеним, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому ця ухвала на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню із постановленням нової ухвали - про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту (з наведених вище підстав), з покладенням на останнього певних обов`язків, на строк в межах клопотання, визначений в оскаржуваній ухвалі.

На думку колегії суддів, зазначений запобіжний захід буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 липня 2020 року, в частині, якою у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовлено, термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжений до 03 вересня 2020 року включно, скасувати.
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, відмовити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 03 вересня 2020 року, який полягатиме в забороні обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти звільнити.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до положень ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки:
- прибувати до суду за першим викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Копію ухвали направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», Мелітопольського МВ ГУНП в Запорізькій області для виконання, процесуальному прокурору у кримінальному провадженні для контролю за виконанням.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4