Дата документу 23.12.2020 Справа № 311/1651/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1923/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/1651/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має середню освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей не має, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.01.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76, п.п.3, 4 ст.104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 28.10.2008 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2007 року і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. 04.03.2013 року звільнився з Бердянської ВК Запорізької області №77 по відбуттю строку покарання;

- 09.10.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки;

обвинувачується за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27.12.2020 включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зміну запобіжного заходу.

Згідно з матеріалами провадження, у провадженні Василівського районного суду Запорізької області знаходиться об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , обвинувачених за ч.3 ст.187 КК України.
В судовому засіданні прокурором ОСОБА_10 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 09 листопада 2020 року. Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не має стійких соціальних відносин і зв`язків, які б могли з позитивної сторони охарактеризувати останнього, офіційно та неофіційно не працевлаштований та живе за рахунок тимчасових підробітків. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зникли та не зменшились. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачає. Судовий розгляд триває.
Представник потерпілого ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечують посилаючись на те, що провина ОСОБА_7 не доведена. Захисник зазначає, що жодних підстав для задоволення клопотання немає, так прокурором не доведені ризики та не надані до клопотання докази, передбачені ст.177 КПК України, на які він посилається у своєму клопотанні. Просили суд змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_9 і його захисник адвокат ОСОБА_12 підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції враховуючи характер і ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому не вбачав підстав для зміни чи скасування відносно обвинуваченого обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зазначив, що існують достатні підстави, відповідно до ст.331 КПК України, вважати продовженою дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - тобто до 27 грудня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що в ухвалі суду лише абстракті посилання на те, що ОСОБА_7 має низький рівень соціальних зв`язків, постійного місце проживання не має, з дружиною не проживає, дітей не має. На думку захисника ризик переховування від суду не існує, оскільки суд взагалі не навів докази на його підтвердження. Окрім того, в судовому рішенні не вказано жодних доказів того, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали який апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Таке рішення суд першої інстанції, взявши, зокрема до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характер пред`явленого обвинувачення та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Високий суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, для обрання запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався зазначених вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт, колегія суддів не встановила.

Враховуючи особу підозрюваного, встановлено, що останній не має стійких соціальних зв`язків, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, а злочинна діяльність стала для нього звичним способом життя, свідчить про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі викладені доводи обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і їм надана належна оцінка.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27.12.2020 включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4