Ухвала

07 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 713/1692/15-к
провадження № 51-4183 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від

29 листопада 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 13 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

встановив:
У касаційній скарзі потерпілі порушують питання про перегляд у касаційному порядку судових рішень щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

З касаційної скарги вбачається, що доводи потерпілих про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, яким вони надають власну оцінку, відмінну від оцінки наданої судами, що є підставами для зміни чи скасування вироку судом апеляційної інстанції, проте в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом касаційного розгляду.
Іншого обґрунтування вимог касаційної скарги потерпілими не наведено, так само, як і не вказано на порушення будь-яких інших норм права (матеріального чи процесуального), окрім порушення ст. ст. 186, 296 КК України.
Разом з цим, порушуючи вимогу щодо скасування ухвали апеляційного суду, потерпілі не зазначають, у чому полягає її незаконність, які конкретно доводи апеляційних скарг, в порушення ст. 419 КПК України, суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції.

Такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з вищенаведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Так, потерпілі просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за даною касаційною скаргою.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, касаційну скаргу потерпілих слід залишити без руху, надавши їм п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України, не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від

29 листопада 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 13 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без руху, надавши їм п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3