КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24.09.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.ЧерняхівКиївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком ОСОБА_7 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 03.11.2017 та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 09.01.2018 приблизно о 15 годині з невстановленою під час досудового розслідування метою перебував на території лісопосадки, розташованої на відстані приблизно 150 метрів від місця його проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Між дерев, під опалим сухим листям, він виявив ручну гранату наступальну (далі - РГН). Діючи умисно, усвідомлюючи те, що вказаний предмет є бойовим припасом, ОСОБА_7 взяв її до рук та поклав до кишені свого верхнього одягу, тим самим вчинив придбання цього бойового припасу.
Утримуючи при собі, а саме у кишені свого верхнього одягу, вказану гранату РГН, ОСОБА_7 , діючи умисно, переніс її до будівлі непрацюючого млина, що знаходиться по вул. Щасливій (без номеру) с. Черняхів Кагарлицького району та на даний час не використовується, тим самим здійснивши носіння бойового припасу. У вказаній будівлі, з невстановленою під час досудового слідства метою він залишив придбану ним гранату, заховавши її поміж побутового сміття, тим самим розпочавши незаконне зберігання боеприпасу.
12.01.2018 о 16 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись невстановленим під час досудового розслідування мотивом, зайшов до будівлі вищевказаного залишеного млина та, розібравши ручну осколкову гранату РГН на її складові частини, а саме, від`єднавши корпус гранати та ударно - дистанційний запал УДЗ, помістив їх до різних кишень свого верхнього одягу та з невстановленим досудовим розслідуванням мотивом по вул. Щасливій с. Черняхів Кагарлицького району Київської області пішов у напрямку вул. Валерія Чухрая вказаного населеного пункту, де на перехресті вищевказаних вулиць був зупинений працівниками поліції Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції головного управління національної поліції в Київській області.
Згідно з висновком експерта № 14-15 від 24.01.2018 наданий на дослідження ударно-дистанційний запал УДЗ є вибуховим пристроєм та бойовим припасом.
Своїми умисними протиправними діями, які виразилися в незаконному придбанні носінні, зберіганні бойового припасу і вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу ОСОБА_7 порушив вимоги п.1, 2 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав та території України», затвердженого постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992, та п. п. 2, 9, 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему».
Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та постановити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, ОСОБА_6 посилається на неповноту та однобічність досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що постановляючи обвинувальний вирок, суд взяв до уваги лише показання свідків, які є працівниками поліції, і не надав належної оцінки тому, що їх показання мають розбіжності. Разом з тим суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які показали, що працівники поліції застосовували до обвинуваченого фізичну силу з метою визнання ним вини щодо зберігання гранати. При цьому суд першої інстанції не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а деяким доказам не надав оцінку взагалі, в основу вироку поклав припущення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судові засідання апеляційного суду 20.11.2019, 11.12.2019, 23.01.2020, 26.02.2020, 19.03.2020, 14.05.2020, 11.06.2020, 22.07.2020 не прибув без поважних причин, хоча про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином.

Відповідно до положень ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не є обов`язковою, а тому колегією суддів визнано за можливе проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вирок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених в ході судового розгляду доказах показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколі огляду місця події від 12.01.2018, фототаблиці та диску з відеозаписом до протоколу, протоколі проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 від 06.02.2018, висновку вибухо-технічної експертизи № 14-15 від 24.01.2018.
На підставі безпосередньо досліджених доказів суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у носінні, зберіганні, придбанні бойового припасу та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.
Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обґрунтовано дійшов висновку про неправдивість показань ОСОБА_7 в тій частині, що він інкримінованого злочину не вчиняв, а гранату йому підкинули працівники поліції.
Зокрема, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які є працівниками поліції, в судовому засіданні суду першої інстанції показали про обставини виявлення та вилучення у ОСОБА_7 корпусу гранати РГН та ударно-дистанційного запалу до неї, заперечили застосування до обвинуваченого будь-яких незаконних методів досудового слідства.
Свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які були понятими під час вилучення гранати РГН та ударно-дистанційного запалу у ОСОБА_7 підтвердили достовірність даних, викладених у протоколі огляду місця події від 12.01.2018, підтвердили добровільність дій ОСОБА_7 та заперечили здійснення фізичного чи психологічного тиску на нього.
Наведені докази повністю узгоджуються з результатами дослідження в судовому засіданні протоколів огляду місця події від 12.01.2018 та слідчого експерименту від 06.02.2018 з додатками, висновку вибухо-технічної експертизи № 14-15 від 24.01.2018.
Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону при зібранні цих доказів, які б могли поставити під сумнів їх належність та допустимість, колегія суддів не вбачає.
Суд першої інстанції дав оцінку показанням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про примушування ОСОБА_7 до визнання своєї вини та його участь у слідчому експерименті під тиском працівників поліції та дійшов висновку про те, що вони спростовуються вказаними вище доказами.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили або могли б перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарга захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для скасування вироку або його зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24.09.2019 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2