печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю власника майна ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0002023,

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0002023, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 757/25670/17-к, а саме на нерухоме майно ОСОБА_6 - нежитлові приміщення №1-14 в літ. «Ч-3» загальною площею 2099,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 23.02.2016р., реєстровий №179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 на праві власності належать нежитлові приміщення №1-14 в літ. «Ч-3» загальною площею 2099,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу від 23.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 23.02.2016р., реєстровий №179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому ОСОБА_6 не є фігурантом даного кримінального провадження і не був присутній при розгляді судом питання про накладення арешту на його майно. Про наявність обтяження дізнався з реєстру речових прав.

Так, за п`ять років досудового розслідування в кримінальному провадженні відносно осіб продавця та покупця майна, що перебуває під арештом не прийнято жодних процесуальних рішень, не проведено жодних слідчих чи процесуальних дій, відносно ОСОБА_6 , як власника майна, не висунуто жодних підозр. Крім того, заявник вважає, що наявний спір щодо майна носить виключно господарський характер і має ознаки цивільно-правових відносин, які вирішенні в судовому порядку між сторонами правочинів про відчуження цього майна. Так, постановою Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 641/9904/16-ц щодо спірного майна, суд відмовив ТОВ ІЦ «Енергомаш» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 про витребування нежитлових приміщень №1-14 площею 2099,7 кв.м. в літ «Ч-3» реєстраційний номер об`єкт та нерухомого майна 01 та нежитлового приміщення антресолі №283 загальною площею 136,8 кв.м. в літ. «Ч-3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, спір про право власності на арештоване майно вирішено в судовому порядку судами загальної юрисдикції та відмовлено ТОВ ІЦ «Енергомаш» у витребуванні майна від власника ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, виникла необхідність у скасуванні арешту на вказане майно.

Представник власника майна ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав в ньому зазначених.

Слідчий в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання. Вказав, що нежитлові приміщення, на які накладено арешт мають ознаки речового доказу у кримінальному провадженні. На даний час органом досудового розслідування вживаються всі заходи щодо з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Представник потерпілого ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання. Зазначив, що нежитлові приміщення незаконно вибули із власності ІЦ «Енергомаш». Договір купівлі-продажу був укладений безоплатно, грошові кошти покупцем за вказане майно не передавалися, та ОСОБА_6 доказів на спростування вказаного не надано.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002023 від 03.09.2015 за фактами вчинення відносно ТОВ «ТІМСЕН», ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» і ТОВ «Завод енергетичного машинобудування» кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 188-1, ч. 1 ст. 172, ч. 1, 5 ст. 191 та за ч. 1 ст. 190 КК України.

У рамках кримінального провадження № 0002023 від 03.09.2015 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 757/25670/17-к, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_6 - нежитлові приміщення №1-14 в літ. «Ч-3» загальною площею 2099,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Киргизька, будинок 19, згідно з договором купівлі-продажу від 23.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 23.02.2016р., реєстровий №179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвалюючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що нерухоме майно відповідаює критеріям речових доказів.

Разом з цим, наданими в обґрунтування клопотання матеріалами, спростовуються відповідні посилання слідчого щодо набуття права власності на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_6 внаслідок вчинення протиправних дій.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 641/9904/16-ц суд відмовив ТОВ ІЦ «Енергомаш» у задоволенні позовних вимогах до ОСОБА_6 про витребування нежитлових приміщень №1-14 площею 2099,7 кв.м. в літ «Ч-3» реєстраційний номер об`єкт та нерухомого майна 01 та нежитлового приміщення антресолі №283 загальною площею 136,8 кв.м. в літ. «Ч-3», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія судів вважає, що позов про витребування майна, яке відчужене стороною недійсного правочину, що за його твердженням було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на майно, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ТОВ "Тімсен", тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України, оскільки в діях позивача наявна воля на передачу майна іншій особі для уникнення звернення стягнення на майно в рахунок кредитних боргів. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною у даному випадку та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

ОСОБА_6 придбаваючи вказане майно, яким володіло ТОВ "Тимсен", на підставі договорів купівлі-продажу укладених з ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш", мав усі підстави вважати, що такі договори є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікував, що ТОВ "Тімсен", відчужуючи йому нерухоме майно має право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

За викладених обставин, Верховний Суд дійшов до висновку, що перекладання на третіх осіб наслідків визнання недійсними договорів від 06 січня 2015 року, матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на ОСОБА_6 і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції. .

Крім того, відносно ОСОБА_6 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно нього не здійснюється.

Отже, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді на нерухоме майно ОСОБА_6 - накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за дії таких осіб.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на майно ОСОБА_6 .

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту з майна ОСОБА_6 , оскільки під час розгляду клопотання встановлено, що арешт на його майно ухвалою слідчого судді накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту на майно, накладеного у кримінальному провадженні № 0002023 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2017 р. у справі № 757/25670/17-к, а саме на нежитлові приміщення № 1-14 в літ. «Ч-3» загальною площею 2099,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, будинок 19, згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 23.02.2016 р., реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 01.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1