Справа № 216/515/20
Провадження № 1-кп/216/586/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2020 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0002270 від 30 грудня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харцизька Донецької області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2019 року приблизно о 17.20 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, через паркан проник на територію нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився автомобіль «КАМАЗ 3532», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 90 268 грн 11 коп., що належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 відкрив незачинені двері та проник до салону вказаного автомобіля, де за допомогою «тумблера» завів двигун автомобіля та рушив з початкового місця розташування автомобіля, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем «КАМАЗ 3532», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Однак приблизно через 10 метрів ОСОБА_3 зупинив цей транспортний засіб, вийшов з салону автомобіля та почав завантажувати металобрухт до його кузова, чим намагався завдати потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, визнав повністю і дав суду такі показання. 30 грудня 2019 року близько 17.00 год. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля травмпункту на вул. Широківській у м. Кривому Розі, на території якого зберігаються різні автомобілі. Через відсутність коштів він вирішив перевезти й здати належний йому металобрухт, для чого йому був потрібен автомобіль. На вказаній території стояв «Камаз» потерпілого з незачиненими дверима. Він цим скористався, завів двигун і від`їхав для загрузки металу. У той час приїхав друг потерпілого, побачив це та викликав поліцію. Водночас обвинувачений зазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, критично ставиться до свого вчинку та обіцяє в подальшому такого не повторювати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у телефонному режимі повідомив про небажання брати участь в розгляді справи, з будь-якими письмовими заявами та клопотаннями протягом розгляду справи до суду не звертався, цивільний позов не пред`явив.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілого.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та відсутність у прокурора заперечень проти цього, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини й мотивів злочину, у вчиненні якого він обвинувачується. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому у суду не виникло сумнівів у його волевиявленні. Про добровільність позиції обвинуваченого, розуміння й усвідомлення ним правових наслідків скороченого порядку дослідження доказів також свідчить його письмове клопотання. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та прокурора, судом було детально роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого з проникненням в інше сховище.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження та долученої до них досудової доповіді обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, характеризується позитивно, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (а.к.п. 75-82).

Водночас у пункті 4 досудової доповіді міститься висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк і не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Також суд враховує, що завдана потерпілому ОСОБА_5 шкода відшкодована повністю шляхом повернення йому транспортного засобу.

Обставиною, яка пом`якшує покарання згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, спосіб його вчинення та мотиви, обстановку вчинення злочину та його наслідки, ставлення обвинуваченого до скоєного, наведені дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей, офіційної роботи, родини та утриманців, не перебування на обліках, позитивну характеристику, наявність однієї пом`якшуючої та однієї обтяжуючої обставин, а також повне відшкодування завданої злочином шкоди шляхом повернення потерпілому транспортного засобу.

Водночас суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому покарання має бути адекватним (пропорційним) характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідний захід примусу.

Разом з тим визначені статтею 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування й оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

При цьому, зважаючи на характер, ступінь тяжкості вчиненого діяння та відсутність будь-яких негативних наслідків від нього, а також на перед і пост кримінальну поведінку обвинуваченого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше в місцях позбавлення волі не перебував, позитивно характеризується, на обліках не перебуває, при цьому безумовно визнає свою винуватість у вчиненні вказаного злочину, дійсно щиро кається й критично ставиться до скоєного, належно усвідомив і засуджує свій вчинок, висловлює жаль і шкодує з приводу вчиненого, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства та із достатньою переконливістю свідчить про реальну можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, суд вважає за необхідне звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення. При цьому таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 1 570 грн 10 коп. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів (а.к.п. 52, 59).

Ухвала про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припинила свою дію у зв`язку з закінченням строку її дії, підстав для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази, а саме:

- транспортний засіб автомобіль «КАМАЗ 3532», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - вважати повернутим власнику ОСОБА_5 згідно з його розпискою (а.к.п. 29);

- навісний замок та металеву фомку, які передано до камери зберігання речових доказів Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області згідно із квитанцію № 0964/20 (а.к.п. 20), - знищити;

- решту речових доказів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 570 (одну тисячу п`ятсот сімдесят) грн 10 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1