УХВАЛА
іменем України

19 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 703/837/19
провадження № 51-1992км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року та вирок Черкаського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка Смілянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

Встановив:
За вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня

2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Скасовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Черкаський апеляційний суд 29 січня 2020 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покаранняскасував та ухвалив новий, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та доповнив вступну частину вироку міськрайонного суду посиланням на наявність у ОСОБА_7 непогашених і незнятих судимостей. В решті вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вироки міськрайонного та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з копією актового запису про смерть від 02 липня 2020 року № 1786 засуджений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 підтверджено зміну прізвища ОСОБА_7 на ОСОБА_10 .
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив про необхідність закриття касаційного провадження в зв`язку зі смертю засудженого.
Захисник ОСОБА_6 вважав можливим здійснити касаційний розгляд, скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо засудженого.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»

від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Частиною шостою статті 13 вказаного Закону передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Висновок щодо здійснення касаційного провадження у зв`язку зі смертю засудженого сформульовано в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/33482/16-к (провадження № 51-4744кмо18). В цій ухвалі зазначено, що у випадку смерті засудженого відкрите за його скаргою касаційне провадження підлягає закриттю, крім випадків, якщо воно, з урахуванням меж перегляду судом касаційної інстанції, визначених ст. 433 КПК, є необхідним для реабілітації померлого.
Під необхідністю реабілітації особи слід розуміти надання можливості довести невинуватість померлої особи у вчиненні злочину після її смерті. Така процедура передбачає звернення членів сім`ї, близьких родичів або інших осіб, які пов`язані з померлим тісними особистими стосунками, з відповідною заявою до суду, в якій висловлюється бажання продовжити кримінальне провадження з метою реабілітації.

В цій справі таких заяв до суду не надходило.
Таким чином, судом касаційної інстанції не встановлено підстав для продовження касаційного розгляду з метою реабілітації померлого.
Іншими учасниками кримінального провадження зазначені вище судові рішення в касаційному порядку не оскаржувались.
За наведених обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.
Керуючись статтями 434, 436, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року та вирок Черкаського апеляційного суду від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 закрити.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3