Ухвала
Іменем України

20 липня 2020 року

м. Київ

справа № 607/10975/20

провадження № 51-3334впс19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши подання Тернопільського апеляційного суду про направлення кримінального провадження за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Державного бюро розслідувань України (далі ? ДБР) і зобов`язання вчинити певні дії з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,

встановив:

До Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) надійшло подання голови Тернопільського апеляційного суду про направлення кримінального провадження за скаргою ОСОБА_4 з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Подання мотивовано тим, що ОСОБА_4 подав до Тернопільського міськрайонного суду скаргу щодо бездіяльності службових осіб ДБР і зобов`язання вчинити певні дії. Однак ДБР розташоване за адресою: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, тобто за межами території, яка віднесена до юрисдикції Тернопільського міськрайонного суду.

Учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду подання, проте в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду подання. Заперечень та клопотань про відкладення розгляду подання не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені у поданні, колегія суддів дійшла висновку, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

З огляду на абз. 1 ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше 5 днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З наявних у суді касаційної інстанції матеріалів вбачається, що до Центрального апарату ДБР було направлено заяву ОСОБА_4 , у якій він просив притягнути до кримінальної відповідальності дільничного ОСОБА_5 та звільнити його з лав Національної поліції.

У відповіді на вказану заяву ДБР повідомило про направлення його заяви до Національної поліції України для прийняття рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Після цього ОСОБА_4 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність службових осіб ДБР для зобов`язання вчинити певні дії.

Центральний апарат ДБР, розташований за адресою: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, тобто в межах юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Згідно з положеннями ст. 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів ДБР; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та у складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подання голови Тернопільського апеляційного суду та направити матеріали кримінального провадження за скаргою ОСОБА_4 щодо бездіяльності службових осіб ДБР і зобов`язання вчинити певні дії до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

Керуючись ст. 34 КПК, Суд

постановив:

Подання голови Тернопільського апеляційного суду задовольнити.

Матеріали кримінального провадження за скаргою ОСОБА_4 щодо бездіяльності службових осіб ДБР і зобов`язання вчинити певні дії направити до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3