Справа № 643/9914/19
Провадження № 1-кс/643/4904/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2020 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву захисника ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 від участі у кримінальному провадженні № 0000605 від 13.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:
У провадженні судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Під час розгляду справи захисником ОСОБА_3 було подано заяву про відвід судді ОСОБА_6 від участі у вищевказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав подану ним заяву про відвід судді ОСОБА_6 та просив суд задовольнити її.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Потерпілий у судовому засіданні не заперечував щодо заяви захисника про відвід судді ОСОБА_6 та просив суд розглянути заяву у відповідності до норм чинного законодавства.

Прокурор у судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду клопотання з проханням розглянути заяву про відвід судді ОСОБА_6 без його участі. При цьому, прокурор заначив, що на його думку заява захисника про відвід судді ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки винесення судом ухвали в ході судового процесу про відмову у задоволенні клопотання учасників процесу не є проявом неупередженості, а є його рішенням, яке в подальшому може бути оскаржено в апеляційному порядку, у тому числі під час оскарження кінцевого рішення у справі.

Заслухавши у судовому засіданні думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу, унормованого в положеннях статей 78-83 Кримінального процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) кримінального провадження, задекларованих у статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, якими є: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження, а також забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано, зокрема, у статтях 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Biluha v. Ukraine» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Положеннями частини 1 статті 21 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

Згідно з приписами частини 2 статті 80 Кримінального процесуального кодексу України відвід може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 81 Кримінального процесуального кодексу України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

Стаття 75 Кримінального процесуального кодексу України визначає обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу.

Так, частиною першою статті 75 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачено статтею 76 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норми статті 26 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заяву про відвід судді ОСОБА_6 захисник ОСОБА_3 посилається на те, що 27.11.2020 року він отримав копію ухвали Московського районного суду м. Харкова від 07.09.2020, якою суддя ОСОБА_6 відмовила у задоволенні клопотання захисника про виключення ОСОБА_5 з кола потерпілих. Ознайомившись з мотивувальною частиною означеної ухвали захисник вважає, що є підстави для відводу судді ОСОБА_6 , оскільки прийняте нею рішення викликає у захисника сумніви у неупередженості судді. Мотивувальна частина ухвали суду базується виключно на аналізі норм ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України, при тому, що визначення терміну «потерпілий» законодавець достатньо чітко прописав в п. 1 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України. Захисник вважає, що ухваленим рішенням суддя ОСОБА_6 допустила розширене трактування норм права кримінального процесуального законодавства України. Діючи норми Кримінального процесуального кодексу України не допускають участі у справі в статусі потерпілого не близьких родичів.

Також, у судовому засіданні під час розгляду вищевказаної заяви про відвід судді ОСОБА_6 захисник зазначив, що суддею було допущено порушення п. 6 ч. 1 ст. 129 Конституції України щодо гласності судового процесу, оскільки секретар судового засідання за дорученням судді запропонувала йому здати заяву безпосередньо до канцелярії суду. Крім того, під час розгляду кримінального провадження суддя не надавала захиснику можливості висловитись.

Проте, на переконання суду, наведені захисником ОСОБА_3 аргументи не є підставою для відводу судді ОСОБА_6 в розумінні приписів ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.09.2020 року суддею ОСОБА_6 було постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про виключення ОСОБА_5 з кола потерпілих у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Суд зазначає, що положення Кримінального процесуального кодексу України передбачають порядок перевірки законності процесуальних дій судді і прийнятих ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках.

Водночас, до компетенції судді суду першої інстанції під час розгляду заяви про відвід судді не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Наведені мотиви для відводу судді ОСОБА_6 фактично є припущеннями захисника, яким не наведено переконливих доводів, що свідчать про необ`єктивність чи упередженість судді ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Крім того, з доводів захисника не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_6 .

Даних, які б свідчили, що відповідні процесуальні рішення приймались суддею ОСОБА_6 саме тому, що остання відчувала упереджене ставлення до тих чи інших учасників кримінального провадження, суду не надано. Так, всі доводи захисника фактично зводяться до його незгоди з процесуальними рішеннями, які прийняті суддею ОСОБА_6 під час розгляду відповідного кримінального провадження.

Не заперечуючи безумовне право захисника на обстоювання його правової позиції, яке гарантовано ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає, що незгода захисника із прийнятими суддею ОСОБА_6 процесуальними рішеннями, в т.ч. щодо розгляду клопотання захисника про виключення потерпілого ОСОБА_5 з кола потерпілих, не свідчить про упередженість останньої, а відтак не може бути підставою для відводу судді.

Так само, жодним чином не свідчить про упередженість чи необ`єктивність судді аргументи захисника про те, що суддя не надавала захиснику можливості висловитись, а секретар судового засідання за дорученням судді запропонувала йому здати заяву до канцелярії суду.

Твердження захисника об`єктивно не підтверджуються, а містять лише суб`єктивну, власну оцінку обвинувачених діям судді ОСОБА_6 .

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу судді ОСОБА_6 в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було.

Розглядаючи заяву про відвід, суд позбавлений можливості надавати оцінку законності рішень іншого судді цього ж суду під час здійснення останнім судочинства. Вказані питання, згідно чинного законодавства України належать до виключної компетенції суду апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішення суду, дії або бездіяльність суддів під час здійснення правосуддя можуть оскаржуватися в апеляційному та касаційному порядку. Незгода учасників кримінального провадження з рішеннями суду не може викликати обґрунтованих сумнівів в неупередженості судді або колегії суддів при розгляді кримінального провадження. Також це не є підставою для відводу судді або колегії суддів.

Враховуючи наведене та діючи в межах повноважень, визначених законом, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав надавати по суті оцінку доводам захисника щодо порушення суддею ОСОБА_6 норм процесуального права під час розгляду кримінального провадження.

Таким чином, перевіривши викладені захисником доводи, суд дійшов висновку, що наведені захисником обставини не є підставою для відводу судді ОСОБА_6 в розумінні приписів статей 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 від участі у кримінальному провадженні № 0000605 від 13.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 02.12.2020 року о 09 год. 05 хв.

Суддя ОСОБА_1