Справа №585/669/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/503/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У кримінальному провадженні № 0000703 від 04.10.2019 року, яке перебуває в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумській області, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України.

21 грудня 2020 року ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 лютого 2021 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просив ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2020 року скасувати та обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог апелянт наголошував на тому, що мотивуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор вказував на тяжкість вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та можливість переховування обвинуваченого від органів слідства та суду, що на думку ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам, оскільки від слідчих він не переховувався, повісток за місцем постійного проживання, де мешкає разом з донькою та дружиною не отримував.

Наголошував ОСОБА_8 на тому, що правоохоронні органи м. Ромни обізнані про місце його проживання, оскільки він перебував під адміннаглядом.

Також апелянт просить звернути увагу на наявність у матеріалах кримінального провадження рапорта з адміннагляду з Конотопського міськрайонного суду Сумської області, на з`ясуванні причини наявності якого у матеріалах даного кримінального провадження наполягав ОСОБА_8 під час судового засідання.

Стверджує ОСОБА_8 і проте, що протягом року йому безпідставно продовжують строк тримання під вартою, прокурор жодних доказів не надає, свідків не викликають, суд посилається на докази, які не мають жодного відношення до справи.

Вказує ОСОБА_8 і на те, що прокурор намагається приховати злочини співробітників поліції, які примусили ОСОБА_8 підписувати документи під фізичним та моральним тиском.

Звертав увагу ОСОБА_8 і на те, що співробітниками поліції було показано потерпілій ОСОБА_10 фото ОСОБА_8 та запропоновано на впізнанні вказати саме на цього чоловіка, проте під час судового засідання вона не підтвердила, що саме цей чоловік перебував у її будинку.

Вказує апелянт і на те, що потерпілі у кримінальних провадженнях, які перебувають на розгляді у Конотопському міськрайонному суді Сумської області не мають претензій морального та майнового характеру до ОСОБА_8 , а щодо призначення міри покарання покладаються на розсуд суду, їх покази у справі є ідентичними, що на думку ОСОБА_8 свідчить про те що працівники поліції інкримінують йому нерозкриті ними злочини, які вчинили інші особи.

ОСОБА_8 просив звернути увагу суду на та той факт, що у ДБР м. Полтави перебувають на розгляді кримінальні провадження за його заявами відносно вчинення працівниками поліції кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 365, ч. 1 ст. 372, ч. 1 ст. 373, ч. 1 ст. 374 КК України.

Зазначав обвинувачений ОСОБА_8 , що він має постійне місце проживання, де мешкає разом з дружиною та донькою та хворим батьком. Підтримує міцні соціальні зв`язки з сестрою та має утримувати батьків-пенсіонерів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його закінчення.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зі змісту статті положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000703 від 04.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

08.12.2020 року до суду з черговим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 звернувся прокурор у кримінальному провадженні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що ризики враховані судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і продовження строків не зменшились. При цьому, судом враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, скеред яких є особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України

Судом були враховані також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджувався за скоєння умисних злочинів та має не зняті та непогашені судимості, не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, під час досудового розслідування переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. Крім того, колегією суддів першої інстанції враховано також те, що на даний час у провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України.

З урахуванням вказаного і зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів не вбачає, оскільки беручи до уваги те, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один із яких є особливо тяжким, відомості про його процесуальну поведінку під час досудового розслідування кримінального провадження, зокрема наявність відомостей про розшук оголошений відносно ОСОБА_8 , такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів бере до уваги відсутність в обвинуваченого постійного джерела доходів, те, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення були вчинені з корисливих мотивів, а також наявність на розгляді Роменського міськрайонного суду Сумської області іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , а тому перебуваючи на волі існують реальні ризики продовження обвинуваченим ОСОБА_8 своєї злочинної діяльності.

Щодо доводів ОСОБА_8 стосовно того, що він від органів досудового слідства та суду він не переховувався, то їх слід визнати непереконливими, оскільки як уже зазначалось матеріалами провадження підтверджується наявність постанови про оголошення розшуку підозрюваного, відповідно до якої під час досудового слідства встановлено, що ОСОБА_8 за місцем проживання відсутній, а відомий слідству телефонний номер не працює, що дало слідству підстави вважати, що він ухиляється від явки до органу досудового слідства для участі в слідчих діях з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 відносно з`ясування підстав наявності в матеріалах даного кримінального провадження рапорту з адміннагляду Конотопського міськрайонного суду Сумської області, оскільки в матеріалах даного кримінального провадження щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 вказаний рапорт з адміннагляду відсутній.

Щодо тверджень ОСОБА_8 про необґрунтованість продовження йому строку тримання під вартою, то їх колегія суддів вважає передчасними, оскільки як вбачається зі змісту клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою прокурор наводить в ньому доводи як про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України, так і про наявність передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ризиків. Також, клопотання прокурора містить і обґрунтування тому, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 відносно того, що потерпілій ОСОБА_10 було запропоновано працівниками поліції фото ОСОБА_8 до проведення слідчої дії щодо пред`явлення особи правопорушника до впізнання, а також щодо ідентичних показів та пояснень потерпілих та відсутність у них претензій майнового та морального характеру щодо ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає, що такі доводи не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду, оскільки тільки суд першої інстанції за наслідками судового розгляду має прийняти рішення щодо допустимості вказаних доводів, а тому таким доводам апеляційної скарги суд не вправі надавати оцінку при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу.

Не впливають на висновки суду і твердження апеляційної скарги відносно перебування в ДБР м. Полтави матеріалів кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_8 відносно працівників поліції, оскільки такі твердження не спростовують необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , в даному кримінальному провадженні.

Твердження апелянта ОСОБА_8 про наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні дитини та необхідність піклуватися про літніх батьків, колегія суддів не вважає такими, що за встановлених обставин можуть бути достатніми для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу.

На підставі вище наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2020 року, якою ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 17 лютого 2021 року до 24 год. 00 хв., залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4