Дата документу 20.10.2020 Справа № 324/161/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/161/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1732/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває на військовій службі за контрактом на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу, розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України,

у кримінальному провадженні №324/161/18 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщенням Оріхівського районного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2020 року, якою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено; запобіжний захід щодо ОСОБА_6 - тримання під вартою, продовжений строком на 60 днів до 23 листопада 2020 року (включно); зобов`язано Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити повне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується у ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»; доручено Запорізькій обласній прокуратурі провести перевірку фактів, викладених обвинуваченим ОСОБА_6 , щодо ненадання йому необхідного медичного лікування в умовах ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що її підзахисний перебуває під вартою з 28 вересня 2017 року. Дане кримінальне провадження з незалежних від суду обставин, пов`язаних з неявкою свідків та потерпілих, карантинними заходами, розглядається більше 2 років, що зобов`язує суд переглянути підстави, з яких до обвинуваченого був застосований даний запобіжний захід, з урахуванням часу, який минув.
Ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджені.
З наданих прокурором доказів убачається, що підозра є необґрунтованою, оскільки вчинення умисного вбивства у діях обвинуваченого не убачається, так як згідно із судово-медичною експертизою трупа ОСОБА_10 , йому було завдано одиночне наскрізне кульове поранення правої кисті на рівні 1 п`ясної кістки, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, та тим же пострілом - одиночне сліпе проникаюче поранення тулубу з пошкодженням 6 ребра та внутрішніх органів, яке ускладнилося розвитком гострої крововтрати, та являється небезпечним для життя ушкодженням. Таким чином, наявні ознаки вбивства з необережності.
Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, до затримання проходив військову службу за контрактом, де характеризувався виключно позитивно та до теперішнього часу не звільнений. Страждає на ряд серйозних захворювань, в умовах ізолятора не отримує належну медичну допомогу.

Згідно з ухвалою суду, на розгляді Куйбишевського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст146 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.
Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 29 липня 2020 року продовжено до 26 вересня 2020 року (включно).
Захисник ОСОБА_9 заперечувала проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, вказуючи на тривале перебування його під вартою, відсутність доказів на підтвердження ризиків, які є підставою для обрання такого запобіжного заходу. Посилаючись на необґрунтованість підозри, стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого та наявність постійного місця проживання, його позитивні характеристики, погіршення стану його здоров`я, подала клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погодившись із захисником, вказуючи на необґрунтованість підозри, тривале перебування під вартою та не надання йому належного лікування в умовах перебування під вартою.
Прокурор наполягав на продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 раніше застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що у кримінальному провадженні існують та не зникли ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, уникнути яких буде неможливо у разі застосування іншого запобіжного заходу, і які були підставою для обрання обвинуваченому вказаного запобіжного заходу.

Такими ризиками, на думку прокурора, є: можливість переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, ризик ухилення від виконання обов`язків обвинуваченого, враховуючи проживання його у м. Кривий Ріг, можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні та іншого обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого, його захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою обрання запобіжного заходу, існують до теперішнього часу.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, які є особливо тяжким та тяжким злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_6 проживає в іншій області. На цей час по даному кримінальному провадженню не допитано обвинувачених, потерпілих та свідків, злочини, в яких обвинувачується, зокрема, ОСОБА_6 , згідно з обвинувальним актом, вчинялися у присутності потерпілого та свідків.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Обставини, на які посилається захисник - про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики, на думку колегії суддів, не зменшують встановлених ризиків.
Твердження сторони захисту про невірність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка вказаного питання на даній стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Окрім того, з метою перевірки доводів сторони захисту, судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою зобов`язано Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити повне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується у ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»; доручено Запорізькій обласній прокуратурі провести перевірку фактів, викладених обвинуваченим ОСОБА_6 , щодо ненадання йому необхідного медичного лікування в умовах ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2020 року, якою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено та продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 строком на 60 днів до 23 листопада 2020 року (включно), залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4