Справа №463/3096/20
Провадження №1-кс/463/1843/20
УХВАЛА

23 липня 2020 р. слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні, зобов`язання до вчинення дій, -
встановив:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою, просила скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 27.03.2020 про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000032 від 28.02.2019 за ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 383 КК України, зобов`язавши слідчого надати їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілої. Скаргу мотивує тим, що 27.03.2020 їй безпідставно відмовлено у визнанні потерпілою, хоч злочином, який є предметом досудового розслідування, безпосередньо їй спричинено майнову та моральну шкоду.

В судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримала із наведених у ній підстав. Слідчий в судове засідання не прибув, його неявка не є перешкодою для розглядускарги.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 27.03.2020 вирішено відмовити у визнанні потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000032 від 28.02.2019 за ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 383 КК України з підстав відсутності даних, що останній завдано шкоду, передбачену ч. 1 ст. 55 КПК України, тому на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України відмовлено у визнанні її потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Таким чином, у зазначеній нормі закону закріплено обов`язок слідчого винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Однак слідчий при винесенні оспорюваної постанови від 27.03.2020 зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що на даний час не встановлено обставин, що ОСОБА_3 було завдано шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
Разом із тим,зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не було проведено слідчих дій на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_3 будь-якої шкоди та зібрання доказів на підтвердження (спростування) спричинення їй моральної, фізичної або майнової шкоди, тому висновок слідчого про те, що останній не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова про відмову у визнанні потерпілим скасуванню.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону вимога скарги щодо зобов`язання слідчого до вчинення дій задоволенню не підлягає.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 як потерпілої у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України, -

постановив:
скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 27.03.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000032 від 28.02.2019 за ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 383 КК України.

В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1