Справа № 405/3275/17
1-і/405/3/20
УХВАЛА

25 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0003660 від 28.03.2017 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя ОСОБА_6 ) перебуває кримінальне провадження за №0003660 від 28.03.2017 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та н/л ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.263 КК України
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.10.2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 29.11.2020 року.
Відповідно до абзацу 1 п.20-5 Перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
Згідно абзацу 5 п.20-5 Перехідних положень КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Тому, у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_6 на лікарняному, на підставі протоколу розподілу від 25.11.2020 року клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 передано на розгляд судді ОСОБА_1 .
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, враховуючи особу обвинуваченого існує ризик вчинення останнім інших кримінальних правопорушень. Окрім того, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 позбувся знаряддя вчиненого ним кримінального правопорушення існує ризик повторного намагання знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, що мають істотне значення для справи. Також, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків.
Захисник ОСОБА_4 заперечила щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, наведені прокурором є необґрунтованими. Вказала, що перебуваючи під вартою більше трьох років обвинувачений позбавлений можливості працювати та мати особисті доходи, однак прокурор зазначає, що дана обставина вказує на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Щодо ризику переховування від суду зазначила, що ЄСПЛ в низці своїх рішень вказує, що ступінь небезпеки переховування не може встановлюватись тільки на підставі суворості можливого вироку, а тому дані про особу ОСОБА_5 спростовують наявність небезпеки переховування та інших ризиків, а саме: обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Бабуся та матір, з якими проживає ОСОБА_5 є пенсіонерами та мають поганий стан здоров`я. Сам обвинувачений також хворіє хронічними захворюваннями. Окрім того, з 08.07.2010 року по 15.03.2017 року ОСОБА_5 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , де позитивно характеризувався та був звільнений після взяття під варту, є учасником бойових дій, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Вважає, що наявність вищезазначених підстав дає можливість застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт в нічний період доби.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та наявні матеріали, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуюється, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого. Також, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Судом встановлено, що ОСОБА_5 розлучений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3,12, ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.304, ч.1 ст.263 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Покарання, передбачене п.6,12 ч.2 ст.115 КК України визначено як позбавлення волі від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі з конфіскацією усього майна.
Наведене свідчить про наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків.
Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Окрім того, судом враховано можливість обвинуваченого зникнути з постійного місця проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Суд зазначає, що твердження захисника ОСОБА_4 про перебування у обвинуваченого ОСОБА_5 на утриманні малолітньої дитини, матері та бабусі, які є пенсіонерами та мають поганий стан здоров`я, наявність позитивних характеристики з місця проходження служби, не зменшують ступінь ризиків, встановлених судом. Окрім того, будь яких доказів на підтвердження своєї позиції стороною захисту суду не надано, а тому клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час задоволенню не підлягає.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, тобто до 23 січня 2021 року включно, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст.177, 178, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 23 січня 2021 року, включно.
Копію ухвали направити до Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_8