Справа № 461/8278/14-к
Провадження № 1-кп/461/28/20
УХВАЛА

08.10.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України,

встановив:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000870 від 20.11.2013 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

Захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання про визнання очевидно недопустимими наступних доказів:

1.протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 25.01.2014 року (т.3, а.с. 2-4);

2.опису речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 25.01.2014 року (т.3, а.с. 5);

3.довідки про рух коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритий на прізвище ОСОБА_6 (т.3, а.с. 6-7).

4.протоколу обшуку від 13.03.2014 року з вилученими доказами за результатами

проведення слідчої (розшукової) дії:

5.матеріалів службового розслідування діяльності головного спеціаліста 3-го відділу досліджень та розслідувань ЛОТВ Антимонопольного комітету України ОСОБА_4 на 54 арк.;

6.протоколу огляду предметів від 13.03.2014 року.

7.речового доказу диктофона «Олімпус», що був долучений ОСОБА_7 під час досудового розслідування в ході проведення допиту від 15.01.2014 року;

8.аудіо запису телефонної розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від 19.11.2013 року тривалістю 38 секунд, що міститься на диктофоні долученому ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що отримання тимчасового доступу до речей та документів було здійснено з істотним порушенням вимог процесуального Закону, зокрема: не уповноваженою особою, яка має право на проведення заходу забезпечення кримінального провадження; вилучення речей було здійснено не в тієї юридичної особи, яку ухвалою суду зобов`язано надати тимчасовий доступ до речей та документів; поза межами дії ухвали слідчого судді, відтак складений протокол тимчасового доступу до речей та документів з описом речей та документів є очевидно недопустимими доказами.

Вказує, що проведення обшуку у даному кримінальну провадженні також відбулося з істотним порушенням вимог КПК України, зокрема працівниками оперативного підрозділу, які в силу вимог КПК України не уповноважені на проведення вказаної слідчої (розшукової) дії, так як виключно слідчому чи прокурору належить таке право, відтак складений протокол обшуку за результатами проведення слідчої (розшукової) дії.

Щодо диктофона «Олімпус» та аудіозапису зазначив, що такий запис телефонної розмови був здійснений ОСОБА_7 з порушенням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, а саме особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. При цьому, очевидним є те, що такий доказ здобуто з порушенням конституційних прав обвинуваченого.

Допущені стороною обвинувачення порушення вимог КПК України свідчить про очевидну недопустимість вказаних доказів.

Обвинувачений та його захисник клопотання підтримали.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотань, вказуючи на їх необґрунтованість.

Розглянувши клопотання захисника, заслухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала (ст.350 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст. 84 КПК України).

Згідно з вимогами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).

Разом з тим, на момент подачі стороною захисту клопотань та їх розгляд в судовому засіданні, судом вже було досліджено надані стороною обвинувачення докази щодо яких подано вказані клопотання. За переконанням суду, доводи сторони захисту необхідно перевірити в сукупності з іншими доказами по справі в нарадчій кімнаті при винесенні остаточного судового рішення по справі.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що доводи наведені у клопотаннях неможливо перевірити без дослідження доказів на які посилається сторона захисту як очевидно недопустимі, адже мотиви на які посилається захисник мають безпосереднє відношення до змісту наведених ним доказів і такі мотиви неможливо об`єктивно оцінити без дослідження доказів в процесі судового розгляду за результатами якого дані докази будуть оцінені при винесенні остаточного судового рішення, в тому числі і з точки зору їх допустимості.

Таким чином, суд вважає, що доводи сторони захисту щодо допустимості вказаних доказів слід вирішувати у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження в цілому, тобто з дотриманням вимог ч.1 ст.89 КПК України, надавши оцінку наведеним у клопотаннях доказам у сукупності з усіма обставинами встановленими в процесі судового розгляду.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотань слід відмовити.

Керуючись ст.89, 350 КПК України, суд
постановив:

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_5 від 17.06.2020 року, 17.06.2020 року, 14.09.2020 року про визнання доказів очевидно недопустимими відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1