ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2431/20 Справа № 216/1140/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000029 за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні рази:
- 28.02.2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;
- 06.04.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;
- 22.05.2017 року Криворізьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, чч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, звільнився 24.06.2019 року за відбуттям строку покарання;
- 05.03.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- 11.03.2020 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому таке покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком, вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року та вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 25 січня 2020 року згідно з протоколом його затримання від 25 січня 2020 року та ухвалою слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 27 січня 2020 року.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він у 20-х числах грудня 2019 року ввечері неподалік від свого місця мешкання, біля гаражів будинку АДРЕСА_2 , знайшов на землі корпус гранати «Ф-1», після чого, маючи намір, направлений на придбання, зберігання та носіння бойових припасів, підібрав вказаний корпус гранати та відніс до власного помешкання, таким чином став зберігати знайдену гранату при собі без передбаченого законом дозволу.
У подальшому, в період часу з моменту придбання гранати до 11 січня 2020 року ОСОБА_8 зберігав без передбаченого законом дозволу корпус гранати «Ф-1» за місцем свого мешкання, а саме в квартирі АДРЕСА_3 .
11 січня 2020 року приблизно о 10.42 год. ОСОБА_8 знаходився біля будинку № 101 на вулиці Кобилянського в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, де був зупинений працівниками поліції та на законну вимогу останніх, у присутності понятих, із правої кишені куртки, одягнутої на ньому, видав корпус гранати, яка згідно з висновком судової вибухово-технічної експертизи від 22 січня 2020 року № 19/104-11/1/8 є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний до виробництва вибуху, яку останній носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Також у 20-х числах грудня 2019 року в денний час доби ОСОБА_8 біля будівлі № 35 на вул. Травневій у Дзержинському районі м. Кривого Рогу побачив припаркований поряд легковий автомобіль марки ВАЗ 111740 «Калина», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого, реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи повторно та з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, через незачинені на замок двері цього автомобіля проник до його салону, звідки таємно викрав з заднього сидіння майно, що належить ОСОБА_10 , а саме автомобільний компресор марки Vitol моделі Ураган КА-У12050 вартістю 410 грн і портмоне з грошовими коштами загальною сумою 1 300 грн. Після цього ОСОБА_8 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1 710 грн.
Разом з тим 03 січня 2020 року приблизно о 10.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в балці біля гаражів за зупинкою громадського транспорту «Ліцей» на вул. Лермонтова в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, знайшов на землі поліетиленовий сліп-пакет, в якому знаходилось дев`ятнадцять фрагментів полімерних трубочок, запаяних з обох боків полімерною речовиною, в середині яких містилась психотропна речовина - метамфетамін масами 0,0795 г, 0,1032 г, 0,0973 г, 0,0959 г, 0,0952 г, 0,0906 г, 0,0978 г, 0,0723 г, 0,0854 г, 0,1086 г, 0,1009 г, 0,1030 г, 0,0729 г, 0,0547 г, 0,0607 г, 0,0534 г, 0,0613 г, 0,0604 г, 0,0595 г, обіг якого обмежено. Після цього ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що речовина кристалічного походження, що знаходиться в знайдених ним дев`ятнадцяти фрагментах полімерних трубочок, які знаходяться у поліетиленовому сліп-пакеті, містить психотропну речовину - метамфетамін, обіг якого обмежено, а також злочинний характер своїх дій з незаконного обігу психотропних речовин, привласнив знайдену ним речовину, тим самим придбавши її, та, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин з метою особистого вживання без мети збуту, поклав вищевказаний поліетиленовий сліп-пакет до правої зовнішньої кишені штанів, які були одягнуті на ньому, і таким чином став повторно зберігати вказану психотропну речовину при собі без мети збуту.
Того ж дня, 03 січня 2020 року, у період часу з 11.29 год. до 11:54 год., знаходячись навпроти будинку № 21 на вул. Лермонтова в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, у присутності двох понятих чоловічої статі, ОСОБА_8 надав з правої зовнішньої кишені штанів, які були одягнуті на ньому, поліетиленовий пакет, в якому знаходилось дев`ятнадцять фрагментів полімерних трубочок, запаяних з обох боків полімерною речовиною, в яких згідно з висновком експерта від 12 лютого 2020 року № 19/104-8/142 міститься речовина масами 0,0795 г, 0,1032 г, 0,0973 г, 0,0959 г, 0,0952 г, 0,0906 г, 0,0978 г, 0,0723 г, 0,0854 г, 0,1086 г, 0,1009 г, 0,1030 г, 0,0729 г, 0,0547 г, 0,0607 г, 0,0534 г, 0,0613 г, 0,0604 г, 0,0595 г, яка містить психотропну речовину метамфетамін, який віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Маса метамфетаміну в перерахунку на суху речовину становить відповідно: 0,0063 г, 0,0078 г, 0,0068 г, 0,0076 г, 0,0067 г, 0,0077 г, 0,0064 г, 0,0064 г, 0,0067 г, 0,0087 г, 0,0065 г, 0,0065 г, 0,0368 г, 0,0285 г, 0,0251 г, 0,0237 г, 0,0275 г, 0,0241 г, 0,0262 г, який ОСОБА_8 повторно незаконно придбав і зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту в кількості 0,276 г.
Також 19 січня 2020 року в період часу з 19.00 год. до 21.00 год. ОСОБА_8 побачив на вулиці Нахичіванській у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу частково огороджений будинок № 9/1, в якому на той момент не горіло світло. Після цього ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи повторно та з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу проник на територію вказаного домоволодіння, де за допомогою драбини, яку знайшов на території цього подвір`я, через відкриту кватирку проник до його приміщення. Знаходячись в одній із кімнат будинку та продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 таємно викрав з серванту належний ОСОБА_11 електричний шуруповерт марки Зеніт моделі ЗШ-610 вартістю 510 грн, а також гаманець останньої з грошовими коштами загальною сумою 350 грн, який лежав на трюмо. Після цього ОСОБА_8 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 860 грн.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.05.2018 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.
Постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців;
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців;
за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком, вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року та вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що фактично встановлені судом обставини, кваліфікація злочину не оспорюються, а зазначений вирок підлягає скасуванню відповідно до вимог ст.ст. 409, 413, 414 КПК України у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На думку апелянта, суд, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 4 років та 6 місяців позбавлення волі, не врахував ступінь тяжкості та ступінь соціальної небезпеки вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу останнього, обставини та кількість вчинення кримінальних правопорушень, наявність невідшкодованих збитків, внаслідок чого оскаржуваний обвинувальний вирок є необґрунтованим, невмотивованим та незаконним в частині призначення покарання, таким, що не відповідає ступеню тяжкості, соціальної небезпеки кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
Доведеність вини ОСОБА_8 , кваліфікація його дій за чч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, перебував під наглядом лікаря-психіатра в період з 2003 року до 2006 року з приводу розумової відсталості в ступені легкої дебільності, часткове відшкодування завданої злочинами шкоди саме шляхом повернення потерпілим викраденого майна, щире каяття, яке суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та рецидив злочинів як обтяжуючу покарання обставину.
Також суд першої інстанції врахував висновки експертів від 28 січня 2020 року № 24 та від 04 лютого 2020 року № 31, відповідно до яких ОСОБА_8 в період часу вчинення інкримінованих йому правопорушень будь-яким хронічним психічним захворюванням чи іншим психічним розладом не страждав, виявляв легку розумову відсталість з поведінковими розладами, ускладнену епізодичним вживанням опіоїдів, і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу вчинення інкримінованих йому правопорушень у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час яким-небудь хронічним психічним захворюванням чи іншим психічним розладом не страждає, виявляє легку розумову відсталість з поведінковими розладами, ускладнену епізодичним вживанням опіоїдів, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом міг правильно розуміти те, що відбувається з ним, вчиненні ним дії та може давати відомості про них (т. 1, а.к.п. 144-151, 152-157).
В даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно визначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, за відсутності підстав для застосування ст..ст.69, 75 КК України, саме строком на 4 роки 6 місяців, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і наявність підстав для призначення більш суворого покарання є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі ст. 408 КПК України змінити вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року в частині призначення ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій останнього за ч.2 ст. 309 КК України та призначення йому покарання за даною статтею Кримінального Кодексу з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного вироку обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та встановив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене повторно та ухвалив обвинувальний вирок відносно останнього 25 травня 2020 року, призначивши останньому покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки 1 місяць.
Разом з цим, на час розгляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції Законом України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 309 КК України, згідно з якими з диспозиції даної частини статті виключено кваліфікуючу ознаку - повторність. А саме, до внесення змін в ч. 2 ст. 309 КК України було зазначено - ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах, в новій редакції - ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.
Таким чином, диспозиція ч. 2 ст. 309 КК України в редакції Закону №2617-VIII є такою, що поліпшує становище обвинуваченого ОСОБА_8 (порівняно із цією ж диспозицією у редакції, що діяла до 01 липня 2020 року), оскільки з неї виключено таку кваліфікуючу ознаку - повторність.
Вимогами ст. 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України щодо питання чинності закону про кримінальну відповідальність у часі та його зворотної дії, на стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення діяння, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (ст.ст. 4, 6, 7 та 8 КК України).
Таким чином, враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , слід змінити і перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 309 КК України, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке наразі є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується посередньо, під наглядом лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, перебував під наглядом лікаря-психіатра в період з 2003 року до 2006 року з приводу розумової відсталості в ступені легкої дебільності, часткове відшкодування завданої злочинами шкоди саме шляхом повернення потерпілим викраденого майна, щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, і рецидив злочинів в якості обтяжуючої покарання обставини.
Згідно з ч.1 ст. 309 КК України незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту - караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
З огляду на це колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження волі, покарання за інші скоєні кримінальні правопорушення, а також визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України, в розмірі, визначеному місцевим судом, оскільки вважає його таким, яке буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, - зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.
Вважати ОСОБА_8 засудженим:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців;
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70, ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року, вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року та вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4