У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000082 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3 за погодженням з заступником начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 про арешт майна,-
ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором - заступником начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
В обгрунтування вимог клопотання посилається на те, що ОСОБА_5 , лідер злочинної організованої групи осіб, з відповідним розподілом функцій та обов`язків між ними, яка здійснює протиправну діяльність, пов`язану з незаконним обігом наркотиків на території Закарпатської області, а саме організацію та здійснення контрабанди, зберігання, виготовлення в лабораторних умовах, з метою подальшого незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території регіону.
Так, вищезазначені свої дії ОСОБА_5 погоджує з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які сприяють у його протиправній діяльності. Дані особи надають ОСОБА_5 вказівки та поінформовані щодо незаконного обігу наркотиків на території області.
Понзель 0.1. перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_9 , який координує злочинні дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Указані особи періодично використовують в якості водіїв для перевезення наркотиків по регіону ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , з метою незаконного збуту наркотичних засобів на території Мукачівського району та можуть зберігати їх на території приміщень, розташованих за адресами: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Про це
ОСОБА_5 та вищезгадані наближені до нього особи обізнані та отримують від зазначеного злочинного виду діяльності грошові кошти у великих розмірах.
Щоб запобігти фактам документування протиправної діяльності ОСОБА_5 , за неправомірну вигоду, заручився підтримкою співробітників ГУ НП України в Закарпатській області, а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які інформують ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стосовно будь-яких фактів уваги до їхньої протиправної діяльності з боку правоохоронних органів і саботують діяльність органів ГУ НП України в Закарпатській області.
Особами, які виконують функцію дилерів наркотичних засобів та на пряму сприяють ОСОБА_5 у незаконному збуті наркотиків на території Закарпатської області, є ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .
Слідчий зазначає, що вищезазначені особи отримують наркотичні засоби безпосередньо від ОСОБА_5 і після реалізації наркотиків здійснюють готівковий розрахунок з ним та замовляють чергову партію наркотиків відштовхуючись від попиту та замовлень.
Зокрема, вищезазначені дилери, за погодженням з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , залучають до протиправних дій ОСОБА_27 ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , яким вони безпосередньо надають наркотики. Так до кола їх обов`язків входить розмішування наркотичних засобів, з метою збільшити об`єми, їх зберігання та збут.
17.09.2019 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_4 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки iphone 7 чорного кольору ( НОМЕР_1 ) з сім - карткою НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Сготах» модель х401 чорного кольору (ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ_2: НОМЕР_4 ) з сім-карткою НОМЕР_5 .
У зв`язку із тим, що наведені вище речі та документи вилучені без ухвали слідчого судді, однак необхідність їх вилучення була зумовлена тим, що дані речі являються засобами та знаряддями вчинення злочину, оскільки на них збереглись відомості, які в подальшому нададуть органу досудового розслідування встановити обставини кримінального провадження.
Приймаючи до уваги викладене та те, що вилучені під час проведення обшуків речі і предмета, можуть являються речовими доказами, оскільки є знаряддями та засобами вчинення кримінальних правопорушень і відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК України, у зв`язку із чим сдідчий просить накласти арешт на вилучене майно.
В судове засідання слідчий не зявився, надав суду заяву відповідно до якої просив суд провести розгляд клопотання про арешт майна без його участі підтримуючи клопотання. Крім того надав суду рапорт відповідно до якого зазначив, що органом досудового розслідування повідомлено сторони (учасників процесу) про розгляд клопотання про арешт майна.
Власник майна в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рапортом слідчого. Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 29.03.2019 року внесені до ЄРДР за № 0000082, попередня правова кваліфікація ч.1,2 ст. 307 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що 17.09.2019 під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого за місцем фактичного проживання ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_4 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки iphone 7 чорного кольору ( НОМЕР_1 ) з сім - карткою НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Сгомах» модель х401 чорного кольору (ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ_2: НОМЕР_4 ) з сім-карткою НОМЕР_5 .
Постановою слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні, вилучені у ході обшуку 17.09.2019 року речі визнано речовим доказом.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України) .
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до вимогКПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна, з метою прийняття законного та справедливого рішення повинен з`ясувати правову підставу для арешту такого майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норми закону.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170цього Кодексу (ч. 1ст.173КПКУкраїни).

Слід зазначити, що висновок слідчого та прокурора не може базуватися на припущеннях, це заборонено законом і такі доводи не можуть бути підставою для прийняття слідчим суддею законного та справедливого рішення.
Як зазначалося, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Вказані обставини слідчим та прокурором недоведені і матеріали клопотання такі відомості не містять.
Дослідивши доводи клопотання слідчого , слідчий суддя приходить до висновку про те, що у клопотанні слідчого не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження вилученого автомобіля.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, значення якого як речового доказу у даному кримінальному провадженні не доведене.
Крім того, матеріали не містять відомостей про те, що ОСОБА_14 має статус підозрюваного або обвинуваченого, щодо нього відсутні відомості в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, цивільний позов до цієї особі не пред`явлений.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що майно, зазначене у клопотанні слідчого, є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, тобто вказане у клопотанні слідчого майно не відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що відсутні правові підстави для арешту майна, тимчасове вилучене майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також слідчим не обгрунтовано і не доведено мети застосування арешту майна.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.173КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000082 слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_44 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1