У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)»: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, в залі суду клопотання начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (далі ПВК№90) про переведення до приміщення камерного типу засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в:
Начальник ПВК №90 звернувся до суду з клопотанням про переведення до приміщення камерного типу засудженого ОСОБА_5 . В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що 26.08.2020 р. о 13:00 годині молодшим інспектором ВНіБ було здійснено технічний огляд камери ДІЗО №01, в результаті якого в підлозі було виявлено та вилучено мобільний телефон. На момент огляду в камеї утримувались засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Під час проведення бесіди ОСОБА_5 визнав, що мобільний телефон належить йому.

У судовому засіданні представник ПВК №90 клопотання підтримав та просив задовольнити з викладених у ньому підстав, зазначивши, що мобільний телефон було виявлено в камері ДІЗО, захованим в підлозі. Пояснив, що на момент обшуку камери в ній окрім ОСОБА_5 утримувався й інший засуджений, до прогулянки та після прогулянки всіх засуджених перед поверненням в камеру оглядають на наявність заборонених предметів.

Засуджений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на ту обставину, що телефон йому не належить, а обшук було проведено з порушенням встановленої процедури, з результатами перевірки його не ознайомили, як і не надали можливості бути присутнім на засіданні комісії.

Захисник ОСОБА_6 просив суд відхилити клопотання ПВК№90, зауваживши, що матеріали надані в обґрунтування клопотання суперечать один одному, а достовірність їх змісту перевірити неможливо. Крім того ОСОБА_8 , на якого є посилання в матеріалах перевірки з ПВК №90 звільнився 31.08.2020 р., а з огляду на вимоги Правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань, засуджений ОСОБА_8 не міг мати доступу до камери ДІЗО. Вважає факт виявлення мобільного телефону в камері ДІЗО, а тим більше його належність ОСОБА_5 матеріалами справи не доведена.

Прокурор клопотання не підтримав, вважаючи що порушення інкриміноване ОСОБА_5 не знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки не доведеним є той факт, що виявлений телефон належить саме засудженому.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши додані до клопотання матеріали та проаналізувавши наведені у клопотанні доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання начальника ПВК №90 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За матеріалами справи встановлено, що засуджений ОСОБА_5 у ПВК №90 відбуває покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 111.04.2017 р. за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років.

З рапорту в.о. начальника відділення СПС №10 ОСОБА_9 та висновку за фактом зберігання та використання предметів, речей, речовин і виробів заборонених для використання засудженим в колонії від 02.09.2020 р., вбачається, що 26.08.2020 р. о 13:00 годині було здійснено технічний огляд камери ДІЗО №01, в результаті чого в підлозі було виявлено та вилучено бувший у використанні мобільний телефон «Akai» чорного кольору без ІМЕІ. На момент огляду камери в ній утримувались засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , проте саме ОСОБА_5 визнав факт належності мобільного телефону саме йому. Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п. 4 додатку 33 Розділу 2 «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 р.

З наданої адміністрацією ПВК №90 характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_5 у ПВК №90 відбуває покарання з 06.07.2018 р. За період відбування покарання зарекомендував себе негативно, вимоги режиму відбування покарання систематично порушує, до дисциплінарної відповідальності притягувався 17 разів, жодне з яких не погашене та не зняте. На заходи виховного впливу не реагує, належних висновків не робить, до представників установи грубий, не довірливий, за характером запальний, схильний до створення конфліктних ситуацій.

Змістом довідки про стягнення та заохочення підтверджено, що до засудженого ОСОБА_5 22 рази застосовувались стягнення, з яких 6 разів поміщення до ДІЗО, з яких станом на день розгляду подання погашено лише 5 стягнень. За час перебування в умовах ПВК №90 ОСОБА_5 заохочень не має.

За наведених вище обставин дійсно можна зробити висновок про те, що ОСОБА_5 протягом відбування покарання в умовах ПВК №90 зарекомендував себе як особа, яка не бажає виконувати покладені обов`язки та порушує встановлені заборони, а застосовувані менш суворі заходи впливу не дають позитивних результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися, в тому числі і такі заходи стягнення, як переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Відповідно до ст. 134 вказаного Кодексу, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.

Частиною 6 ст. 135 КВК України встановлено, що поміщення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за рішенням суду.

В той же час з огляду на зміст ч. 1 ст. 132 КВК України підставою для дисциплінарної відповідальності в першу чергу є порушення встановлених заборон, що дає можливість зробити висновок про те, що факт такого порушення має бути доведений належними та допустимим доказами.

Проте матеріали клопотання містять суперечливі відомості щодо місця та обставин виявлення мобільного телефону, приналежність якого була віднесена до ОСОБА_5 . Зокрема, мобільний телефон виявлено в приміщенні камери ДІЗО, де утримувався ОСОБА_5 , хоча в пояснень представника ПВК №90 вбачається, що перед поверненням до камери засуджені оглядаються. Крім того, представник ПВК №90 не міг пояснити або оголосити документи, на підставі яких було встановлено належність мобільного телефону ОСОБА_5 , окрім його особистих усних пояснень.

Крім того, враховуючи ту обставину, що по факту допущеного ОСОБА_5 порушення було проведено засідання дисциплінарної комісії, то з огляду на ч. 6 ст. 135 КВК України під час засідання останньої заслуховуються серед іншого і пояснення засудженого, проте матеріали клопотання не містять доказів того, що ПВК №980 вживались заходи для забезпечення присутності ОСОБА_5 на засіданні комісії і мав можливість надати пояснення, що також ставить під сумнів дотримання процедури проведення дисциплінарного провадження.

Враховуючи зазначене, необхідно враховувати, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оскільки матеріали клопотання не містять беззаперечних доказів на підтвердження того факту, що мобільний телефон було виявлено саме у ОСОБА_5 і належав саме йому, що підтверджено лише його позицією під час перевірки в умовах ПВК №90, суд приходить до висновку, що наведене виключає можливість застосування до останнього найбільш суворої міри стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу.

Керуючись ст. ст. 132, 134 КВК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про переведення до приміщення камерного типу засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1