Справа №635/3372/20
Провадження по справі № 1-в/635/444/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оріхове Старобільського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 23 квітня 2018 року скасовано звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням, ОСОБА_5 направлений для відбування покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у виді трьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 15 травня 2018 року.

Кінець строку відбування покарання - 15 травня 2021 року.

Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 за погодженням із головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що засуджений прибув до ДУ «Темнівська виправна колонія №100» 05 червня 2018 року, до промислової зони не працевлаштований, однак залучається до робіт із благоустрою установи, стягнень не має, має п`ять заохочень, на заходи виховного впливу реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Освіта», підтримує соціально-корисні зв`язку з близькими родичами шляхом листування, відбув 2/3 фактичного строку покарання.

Представник установи виконання покарань та засуджений у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд подання за їх відсутності.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого, ОСОБА_5 засуджений вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року за злочини, які відповідно до ст. 12 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) відносились до злочинів середньої тяжкості. З 15 травня 2018 року знаходиться в місцях позбавлення волі. Під час тримання засудженого в державній установі «Старобільський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 05 червня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», за час відбування покарання має п`ять заохочень, стягнень не має. Зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_5 , складеної начальником відділення СПС дільниці соціальної реабілітації майором внутрішньої служби ОСОБА_7 за погодженням заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальником відділу соціально-виховної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 29 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 характеризується позитивно, режим тримання не порушує, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався адміністрацією установи п`ять разів; до промислової зони установи не працевлаштований, однак залучається до робіт із благоустрою території установи; підтримує рівні взаємовідносини у взаємовідносинах з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, виконує їх законні вимоги; до виконання робіт з благоустрою відноситься позитивно, проявляє ініціативу; приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться з розумною ініціативою; підтримує соціально-корисні зв`язки з батьком та матір`ю шляхом листування, телефонних розмов, стосунки доброзичливі. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» заступника начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 та довідки про заробітну плату, засуджений з січня по лютий 2020 року був працевлаштований в житловій зоні установи де виконував ремонтно-будівельні роботи, за що отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_5 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)20 квітня 2013 року Старобільським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання за ст. 75 КК України на 1 рік,

2)28 квітня 2014 року Старобільським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

3)28 грудня 2016 року Старобільським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на три роки, ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 23 квітня 2018 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням, засудженого направлено для відбування покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у виді трьох років позбавлення волі.

Отже, засуджений має три судимості за злочини проти власності.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) відносились до злочинів середньої тяжкості. Вказаним вироком ОСОБА_5 засуджений за вчинення вказаних злочинів до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком три роки. Однак ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 23 квітня 2018 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробовуванням, засудженого направлено для відбування покарання, призначеного вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у виді трьох років позбавлення волі. При цьому, зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою для скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі стало те, що засуджений не виконував обов`язки, покладені судом вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року, а саме: без поважних причин не з`являвся на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації і така поведінка засудженого свідчила про його небажання стати на шлях виправлення.

Суд враховує також ту обставину, що до засудженого застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням неодноразово, за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 20 квітня 2013 року та за вироком Старобільського районного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в першому випадку в період іспитового строку вчинив новий злочин, в другом не виконав покладені на нього вироком суду обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №24 від 12 червня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представлені матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №50 від 11 грудня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представлені матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Крім того, в матеріалах справи маються характеристики на засудженого від 11 червня 2019 року та від 02 грудня 2019 року, зі змісту яких вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, заохочувався три рази (15.04.2019, 15.07.2019 та 15.10.2019) з метою стимулювання правослухняної поведінки часті в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає, до реалізації програм диференційованого впливу ставиться формально.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року.
Також суд враховує ту обставину, що не зважаючи на те, що до установи виконання покарань не надходили виконавчі листи за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат, починаючи з дня постановлення зазначеного вироку, а саме з 28 грудня 2016 року засудженим не здійснено будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення цього процесу, що також могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» свідчать лише про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року та вважає подання Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1