ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 583/1779/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1151/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю см. Охтирка Сумської області, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2, ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 24-00 години 02 липня 2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що враховуючи тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання його винним, даних про особу обвинуваченого, віку та стану здоров`я, відсутність постійного джерела доходу, необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробам його переховування від суду, знищення або спотворення ним речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також продовження ним злочинної діяльності .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт або заставу.
Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що жоден із заявлених прокурором ризиків, ним не доведений та не підтверджений у суді. Судом враховано лише тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, що згідно практики ЄСПЛ не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, обвинувачений тримається під вартою з 22.01.2019 року, судовий розгляд справи не розпочався. При цьому, змінювався головуючий суддя, судовий розгляд справи розпочинався з початку. Неодноразово судові засідання відкладалися не з його вини. Судом не обґрунтована неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, судом не враховано, що він раніше не судимий, має постійне місце роботи, місце проживання, за яким проживає з батьком, має позитивну характеристику, приймає активну участь в суспільно-корисній діяльності з розвитку міста, має неповнолітню дитину зі статусом дитина-інвалід до 18 років. Потерпілий ОСОБА_9 власноруч написав розписку про те, що всі збитки йому відшкодовані, претензій до обвинуваченого у нього немає.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які просили про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим та не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох умисних особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації, в тому числі із застосуванням чи погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих, за які передбачено покарання понад 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, який не має міцних соціальних зв`язків, стабільного джерела доходу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце роботи, місце проживання, за яким проживає з батьком, має позитивну характеристику, приймає активну участь в суспільно-корисній діяльності з розвитку міста, має неповнолітню дитину зі статусом дитина-інвалід до 18 років, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання про призначення покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Щодо посилань обвинуваченого на відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого ОСОБА_9 , то це може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, однак також не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Крім того, обраний обвинуваченому запобіжний захід оскаржуваною ухвалою вже декілька разів продовжувався судом першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає

Головуючий -

Судді -