Справа № 466/7987/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1194/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7
та його захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк тримання під вартою ОСОБА_7 визначено 60 днів та постановлено рахувати з часу його затримання 12 жовтня 2020 року і до 10 грудня 2020 року включно.
У відповідності до положень ст.ст. 182, 183 КПК України визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 168160 грн.
У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , такі обов`язки:
- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;
- не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду.
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілим, свідками у даному кримінальному провадженні;
- за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади сій паспорт для виїзду за кордон;
Роз`яснено підозрюваному, заставодавцю, що вони зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки.
Попереджено, що у разі невиконання обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
На ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обгрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що рішення слідчого судді є незаконним та необґрунтованим, оскільки останнім порушено вимоги ч. 1, 3 ст. 370 КПК України. Зокрема, вказує на те, що обґрунтованість підозри не доведена фактичними даними. Матеріали клопотання не містять доказів, які б підтверджували наявність насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства з боку ОСОБА_7 . Органом досудового розслідування не доведено, що останній переховуватиметься від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливатиме на потерпілого та свідків. Об`єктивними даними не доведено наявність інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує, що розмір застави, визначений слідчим суддею без врахування матеріального становища ОСОБА_7 , такий є завідомо непомірним для внесення підозрюваним, а тому не може бути юридичним інструментом забезпечення кримінального провадження.
Посилається на те, що у матеріалах клопотання відсутні належні і допустимі докази, що підтверджують наявність насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи. В той же час, до матеріалів долучено висновок експерта №1472 від 12 жовтня 2020 року, яким встановлено, що у ОСОБА_7 відсутні будь-які тілесні ушкодження на руках чи інших частинах тіла, які могли бути застосовані при бійці.
Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 активно співпрацює з досудовим слідством, максимально сприяє розкриттю злочину, є несудимою особою, має місце проживання та родичів. При цьому слідчим суддею необґрунтовано можливість застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів, в тому числі й домашнього арешту.
Вважає, що тяжкість покарання не є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та судової справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що зазначені вимоги слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні слідчого відділу Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0002240, відомості про яке 12 жовтня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
12 жовтня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
13 жовтня 2020 року слідчий слідчого відділу Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, за погодженням із прокурором Львівської місцевої прокуратури №2, звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року клопотання слідчого слідчого відділу Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволено та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у межах 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу, а тому доводи апеляційної скарги захисника стосовно недоведеності стороною обвинувачення неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати непереконливими.
Доводи апелянта щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема те, що в минулому він притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей або осіб похилого віку чи інвалідів, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта в частині того, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірною для підозрюваного, оскільки захисником не представлено доказів, які б підтверджували скрутне матеріальне становище обвинуваченого. Крім того, колегія суддів вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави у разі її сплати гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та спонукатиме до їх виконання належним чином.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи, допущення порушень вимог процесуального закону та Європейської Конвенції з прав людини, на переконання колегії суддів, є непереконливими.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4