У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005561, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Новомічурінськ Рязанської області Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимої,
обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано винними у вчинені злочину, передбаченого п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та їм призначено покарання:
ОСОБА_5 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна;
ОСОБА_6 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
ОСОБА_7 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 3 ст. 72 КК України, покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2014 р. за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно.
ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення нею цього злочину.
Ухвалено зарахувати обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 14.12.2014 р. по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь держави у відшкодування витрат за проведення експертиз у сумі 21 073,45 грн. з кожного, а з ОСОБА_6 17 893,57 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити, пом`якшити йому покарання до 15 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок в частині обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення скасувати та закрити кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок скасувати і кримінальне провадження відносно неї направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає, що призначене йому покарання занадто суворе. Суд не прийняв до уваги обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, незважаючи на те, що він свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та щиро розкаявся.
В суді першої інстанції він зазначав, що погодився на пропозицію ОСОБА_7 вбити ОСОБА_13 через неприязні стосунки ОСОБА_7 з останнім, при цьому корисного мотиву він не мав.
Показання ОСОБА_7 про нібито, його зацікавленість у продажу будинку, з метою отримання грошових коштів, є лише її бажанням уникнути або пом`якшити свою відповідальність.
Висновки суду про те, що він нібито тренував свій підпис, щоб розписуватись за ОСОБА_13 , не підтверджуються дослідженими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що до вбивства потерпілих не має відношення. Будучи знайомим із ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , інколи до них приходив в гості.
Вважає, що висновки суду про його винуватість не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються дослідженими судом доказами.
На обґрунтування його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд послався на протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , який впродовж досудового розслідування свої показання постійно змінював, намагався перекласти свою провину на інших учасників. Надані суду відеозаписи слідчого експерименту та відеозапису допиту обвинуваченого ОСОБА_5 не відповідають вимогам ч. 4 ст. 95 та ч. 3 ст. 99 КПК України. Отже, суд не може на них посилатись, як на доказ.
З цих же підстав, суд не вправі посилатись на його показання, надані під час слідчого експерименту від 23.12.2014 р., та показання, надані під час слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 19.12.2014 р.
Що стосується протоколів огляду місця події від 13.12.2014 р., обшуку від 14.12.2014 р., обшуку від 25.12.2014 р., то вони не є прямими доказами доведення його винуватості.
На його думку, показання потерпілого ОСОБА_14 не є доказом вчинення ним злочину, оскільки останній не був безпосередньо присутнім при вбивстві ОСОБА_13 або ОСОБА_15 .
Що стосується показань інших осіб, а саме свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , то вони не є прямим доказом його винуватості оскільки, він не заперечував того, що приймав участь за проханням ОСОБА_7 у продажу будинку та купував шокер для ОСОБА_7 для самозахисту.
Крім того, показання ОСОБА_18 під час слідчого експерименту, є показаннями слідчому, якими суд не може обґрунтовувати винуватість, відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України.
Проведені в ході досудового розслідування експертизи № № 18, 73, 2082, 2081, 91, 1246, 1248, 1244, 1249, 1247, 19, 1245, 1211, 5/54/83/55, 72/2075/1, 215, 2083, 2078-1217, 28, 17, 15, 16, 14, 28, 438 також не є прямими доказами його причетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Отже, на його думку, вирок ґрунтується на припущеннях його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не звернув уваги на наявність суперечностей в доказах, що свідчить про її невинуватість.
Обвинувачена наполягає на тому, що до вбивства ОСОБА_13 не причетна, а зізнавальні свідчення надавала під тиском правоохоронних органів.
В кінці квітня 2014 року вона у вечірній час прийшла до дому ОСОБА_13 , зустріла ОСОБА_5 , який їй розповів, що в ході сварки вбив ОСОБА_13 , в деталях розповів про нанесення ОСОБА_13 декількох ударів по голові кувалдою, та розчленування, через місяць, після цієї розмови, показав місце, де закопана голова ОСОБА_13 , просив не повідомляти про це правоохоронні органи, а на питання, стосовно місця знаходження потерпілого говорити, що він поїхав до брата.
Будучи затриманою 14.12.2014 р., вона, під щоденним тиском працівників міліції, змушена була надати ті показання, на яких наполягали працівники міліції.
Про її необізнаність стосовно обставин вбивства ОСОБА_15 , свідчать протиріччя між її показаннями з показаннями ОСОБА_5 стосовно місця розчленування тіла потерпілого, оскільки останній, на відміну від неї, показав, що розчленував тіло в квартирі.
За епізодом вбивства ОСОБА_15 встановлені судом обставини є невірними. 13.12.2014 р. вона, зустрівши ОСОБА_15 в квартирі, провела його до кімнати, де перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
ОСОБА_15 постійно її ображав, через що ОСОБА_6 за неї заступився, і між ними зав`язалась бійка, яку вона не бачила. Після бійки ОСОБА_6 пішов по справах, а ОСОБА_15 лежав на підлозі, але був живий. Вона надала ОСОБА_15 медичну допомогу. Останній просив її піти з квартири, що вона і зробила, залишивши ОСОБА_15 та ОСОБА_5 наодинці.
Наступного дня її доставили до райвідділу міліції, де їй стало відомо про вбивство ОСОБА_15 . В міліції вона розповіла відомі їй обставини, але під тиском була змушена надати ті показання, які від неї вимагали співробітники міліції.
За даними висновків експертів походження виявленої крові не виключається від потерпілого ОСОБА_15 , та виключається від ОСОБА_7 , що свідчить про її непричетність до вбивства ОСОБА_15 .
За даними молекулярно-генетичної експертизи від 26.12.2014 р., об`єкт її піднігтьові зрізи не збігаються з ДНК ОСОБА_15 , що підтверджується зустрічною експертизою, де об`єктом дослідження були піднігтьові зрізи ОСОБА_15 , які також не збігаються з її ДНК. Зазначені експертизи свідчать про її непричетність до розчленування потерпілого.
Відповідно висновкам комплексної криміналістичної експертизи від 14.12.2014 р., де об`єктом дослідження була ножівка, ДНК на ножівці збігаються з ДНК ОСОБА_15 і не збігаються з її ДНК.
Суд не прийняв до уваги наведених висновків, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Суд не прийняв до уваги обставини, які пом`якшують її покарання перебування її, станом на день вчинення злочину 13.12.2014 р., в стані вагітності від 2 до 9 діб, та надання медичної чи іншої допомоги потерпілому безпосередньо після скоєння злочину (вона протерла спиртом рану на голові ОСОБА_15 і робила йому примочки). Суд безпідставно зазначив, про неможливість надання такої допомоги, оскільки ОСОБА_15 був неживий від отриманих колото-різаних поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, але вона цих поранень не наносила, і не була свідком того, хто ці поранення наносив. При цьому у висновках експертизи відсутня інформація стосовно пошкодження голови та грудної клітини ОСОБА_15 , які були зроблені послідовно в один і той же час.
Вважає, що не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання її свідками ОСОБА_16 від 19.01.2015 р., ОСОБА_19 від 23.01.2015 р. та ОСОБА_20 від 06.02.2015 р., оскільки вказані протоколи не відповідають вимогам ч. 1 ст. 228 КПК України не містять інформації, за сукупністю яких ознак, свідки можуть впізнати особу.
Окрім цього, свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 судом першої інстанції безпосередньо не допитані, через відмову прокурора від їх допиту, а тому суд не може посилатись на протоколи процесуальних дій, проведених за участю наведених свідків.
Біологічні зразки піднігтьових зрізів в неї вилучені незаконно, оскільки отримані відразу після затримання без пред`явлення підозри та без участі адвоката.
Суд зазначив, що єдиною підставою для отримання таких зразків є постанова прокурора, що здійснює досудове розслідування, але такий доказ стороною обвинувачення не надавався, і реєстр матеріалів досудового розслідування не містить, отже підстав для відібрання в неї біологічних зразків не було, що свідчить про недопустимість цього доказу.
ОСОБА_7 вказує на те, що 18.12.2019 р. відбирання експериментальних зразків крові в неї проведено в приміщенні ІТТ м. Миколаєва, без участі захисника. З огляду на те, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, то з моменту затримання, а саме з 14.12.2014 р., вона є підозрюваною особою і участь захисника є обов`язковою, чого в даному випадку зроблено не було.
Суд не надав оцінки заявленим стороною захисту клопотанням про недопустимість, як доказів висновків молекулярних, цитологічних та імунологічних експертиз, так як вилучені зразки крові для порівняння із зразками крові потерпілих отримані з порушенням закону, вказавши на те, що підстави для визнання доказів є надуманими.
Протокол слідчого експерименту за її участю є недопустимим доказом, оскільки показання нею надані під тиском правоохоронних органів, під час слідчої дії були присутні статисти, дані про яких не внесені до протоколу, і ними протокол не підписаний.
На думку сторони захисту, протокол слідчого експерименту проведений за її участю є недопустимим доказом, оскільки прокурором не наданий оригінал технічного носія, на якому зафіксований відеозапис слідчого експерименту, а його копію компакт-диск, що не відповідає вимогам ст. 99 КПК України.
Обвинувачена вважає, що роздруківка телефонних розмов у період з 22.04.2014 р. по 26.04.2014 р. із обвинуваченим ОСОБА_5 не свідчить про вчинення нею злочину, а за даними роздруківки дзвінків в день та час скоєння злочину, її телефон перебував в радіусі контролю телефонної вишки по АДРЕСА_3 , яка знаходиться далеко від місця вчинення злочину.
Зміст телефонних розмов від 10.12.2014 р., 12.12.2014 р. та 13.12.2014 р. з потерпілим ОСОБА_15 , обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ріелтором ОСОБА_16 вона розповідала в суді, і ці телефонні розмови не підтверджують її причетності до вбивства ОСОБА_15 .
В роздруківках телефонних розмов від 09.12.2014 р. та 15.12.2014 р. відсутня інформація про прив`язку її телефонного номеру до певної телефонної станції (вишки), що свідчить про те, що в день вбивства вона не знаходилась за місцем його скоєння.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скоїли умисні злочини проти життя особи за наступних обставин.
В другій половині 2013 року початку 2014 року, точної дати не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стали мешкати на постійній основі з ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 постійно виникали конфлікти на ґрунті зловживання спиртними напоями.
24.04.2014 р. у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння та безперешкодного користування квартирою потерпілого. В ході розмови з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 запропонувала останньому вчинити умисне вбивство ОСОБА_13 з корисливих мотивів, з метою безперешкодного користування, та в подальшому заволодіння, квартирою потерпілого, на що ОСОБА_5 погодився. В цей час потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спав у сусідній кімнаті.
З метою реалізації свого злочинного умислу та корисливого мотиву, направленого на позбавлення життя потерпілого та досягнення остаточної мети заволодіння та розпорядження квартирою, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , близько 13.30 год., перебуваючи у кв. АДРЕСА_4 , взяв металеву кувалду, порахувавши її зручним знаряддям вчинення злочину та такою, що володіє достатніми властивостями для спричинення смерті потерпілого, повернувся до кімнати, де спав ОСОБА_13 . Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, направлений на заподіяння смерті потерпілому та заволодіння його квартирою, усвідомлюючи, що потерпілий перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не може чинити опір, ОСОБА_7 підійшла до ліжка потерпілого та почала утримувати його за ноги, з метою подолання можливого опору з боку потерпілого, а в цей час, ОСОБА_5 , утримуючи кувалду в руках, підійшов до ліжка, на якому спав потерпілий та наніс не менше 2 ударів в область голови та обличчя останнього, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді багатофрагментального перелому лобної, носової, слізної, решітчастої кісток черепа, вдавленого перелому лобної кістки, від яких потерпілий помер.
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 усвідомлюючи, що потерпілий помер, з метою приховування слідів злочину та уникнення їх викриття та притягнення до кримінальної відповідальності в подальшому, з використанням ковдри, на якій спав потерпілий в момент вчинення відносно нього злочину, перенесли тіло ОСОБА_13 до підвального приміщення кв. АДРЕСА_4 та помістили його до дерев`яного ящика.
25.04.2014 р. ОСОБА_7 з ОСОБА_5 , перебуваючи в підвалі кв. АДРЕСА_4 , з метою приховування слідів кримінального правопорушення, та уникнення притягнення до відповідальності в подальшому, із використанням кухонного ножа та металевої пилки відділили від тулуба потерпілого голову, тазостегнову частину, верхні та нижні кінцівки. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 помістили відокремлені ними частини тіла потерпілого, кувалду, кухонний ніж та металеву пилку до заздалегідь заготовлених поліетиленових пакетів. Далі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , об`єднані спільним умислом, направленим на приховування слідів кримінального правопорушення, поліетиленові пакети з частинами тіла ОСОБА_13 та знаряддями вчинення злочину віднесли до сміттєвих баків, розташованих на перетині вулиць Московська Чигрина, Чигрина Мала Морська, Дунаєва Даля та Декабристів Защука, а голову потерпілого, за допомогою заздалегідь заготовленої лопати, закопали неподалік буд. АДРЕСА_5 .
За висновком судово-медичної експертизи № 2928, проведеної у період з 16.12.2014 р. по 18.01.2015 р., причину смерті невідомої людини встановити не можливо у зв`язку з відсутністю тіла. При судово-медичному дослідженні черепа та шийних хребців виявлені тілесні ушкодження у вигляді багатофрагментального перелому лобної, носової, слізної, решітчастої кісток черепа, вдавленого перелому лобної кістки. Характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень на черепі людини, представленого на судово-медичне дослідження, дозволяє стверджувати, що вони утворилися від неодноразового впливу тупих твердих предметів з обмеженою контактною поверхнею, найімовірніше мають розміри не менше 5х5 см, і іншого, в діаметрі не менше 2 см.
В подальшому, наприкінці літа початку осені 2014 року, точного часу та дати не встановлено, продовжуючи реалізовувати свій злочинний корисливий умисел, направлений на заволодіння квартирою, належною ОСОБА_15 , ОСОБА_7 в ході розмови з ОСОБА_6 розповіла останньому про всі обставини вчинення нею та ОСОБА_5 умисного вбивства з корисливих мотивів ОСОБА_13 , з яким ОСОБА_6 був раніше знайомий, та запропонувала йому, а також ОСОБА_5 продати квартиру шляхом використання підставної особи, яка буде виконувати роль власника квартири ОСОБА_13 , та виручені кошти поділити між собою. Оскільки ОСОБА_5 має зовнішню схожість з потерпілим ОСОБА_13 , йому було запропоновано виконувати роль господаря квартири, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 шукатимуть ріелторів з нерухомості, за допомогою яких продадуть житло квартиру за адресою АДРЕСА_1 , на пропозицію ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погодились.
18.11.2014 р., в першій половині дня, точного часу не встановлено, з метою реалізації злочинного корисливого умислу направленого на заволодіння квартирою та її продаж, ОСОБА_6 прийшов до офісу приватного підприємства «Руденко», яке спеціалізується на купівлі-продажу нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , та, в ході розмови з дружиною директора вказаного підприємства ОСОБА_16 , попросив її про допомогу у продажі квартири, розташованої в АДРЕСА_5 , при цьому описав квартиру та повідомив, що дана квартира належить дядьку його знайомої.
19.11.2014 р. ОСОБА_6 прийшов до офісу підприємства з нерухомості та повідомив ОСОБА_16 , що власник домоволодіння в житті мало схожий з фотографією в паспорті, на що ОСОБА_16 вказала, що особу засвідчує нотаріус, а не її підприємство.
В подальшому, 20.11.2014 р. о 14.12 год. ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_16 та домовився про зустріч в АДРЕСА_5 , з метою огляду нею об`єкту та встановлення ринкової вартості. Цього ж дня ОСОБА_16 та її чоловік ОСОБА_19 о 14.30 год. приїхали для зустрічі з ОСОБА_6 за вказаною адресою. У цей час, в квартирі перебувала ОСОБА_7 , яка з ОСОБА_6 почала показувати житлове приміщення.
Після огляду квартири, ОСОБА_7 надала ОСОБА_16 документи на домоволодіння. Оскільки в квартирі було відсутнє світло, ОСОБА_16 повідомила ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , про необхідність огляду документів на житло в офісі підприємства та вони домовились про зустріч.
21.11.2014 р. ОСОБА_7 з ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний корисливий умисел, направлений на незаконний продаж житла, принесли в офіс підприємства з нерухомості за адресою АДРЕСА_6 , документи на житло, розташоване в АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_13 для їх огляду.
За таких обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в ході подальшого спілкування з ОСОБА_16 дізнались, що вартість квартири складає близько 456 000 грн.
За довідкою, виданої ТОВ «Агентство нерухомості «Комфорт»» № 07 від 20.04.2015 р., ринкова вартість домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , станом на квітень 2014 року становила 456 000 грн.
12.12.2014 р., точного часу не встановлено, ОСОБА_7 з ОСОБА_6 прийшли до офісу підприємства з нерухомості за адресою: АДРЕСА_6 , де внесли передоплату за послуги підприємства з продажу нерухомості в розмірі 8 000 грн. та в ході розмови з ОСОБА_16 домовились про зустріч, 15.12.2014 р. для укладення договору з власником квартири АДРЕСА_4 .
Цього ж дня, о 09.24 год. ОСОБА_7 зателефонував рідний брат потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_15 , який цікавився, місцезнаходженням брата, на що ОСОБА_7 відповіла, що він не може підійти до телефону, оскільки перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_15 став наполягати на зустрічі зі своїм братом, на що ОСОБА_7 сказала, що зателефонує ОСОБА_15 та домовиться з ним про зустріч.
Далі, перебуваючи в кв. АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , в ході розмови з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розповіла їм, що їй телефонував рідний брат ОСОБА_13 ОСОБА_15 та розшукував потерпілого. Усвідомлюючи, що їх злочинні дії можуть бути розкриті та ОСОБА_15 може перешкодити досягненню остаточної мети злочину заволодіння квартирою ОСОБА_13 , ОСОБА_7 запропонувала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 , після чого, з метою приховання слідів скоєння злочину, розчленувати труп останнього та рознести частини тіла до сміттєвих баків в м. Миколаєві, на що останні погодились.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_15 з корисливих мотивів та досягнення остаточної мети заволодіння квартирою, з метою приховування вчинення іншого особливо тяжкого злочину умисного вбивства ОСОБА_13 , обвинувачені домовились про роль кожного із виконавців, а саме ОСОБА_7 домовиться про зустріч з ОСОБА_15 та, коли він зайде до приміщення квартири, вона, стоячи позаду, за допомогою заздалегідь приготовленого електричного шокеру, приведе його в безпорадний стан, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в свою чергу, виконають інші необхідні дії для вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розчленують труп потерпілого.
12.12.2014 р., близько 11.00 год., точного часу не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_15 , з корисливих мотивів з метою приховування іншого особливо тяжкого злочину умисного вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_6 на «Центральному ринку», за адресою м. Миколаїв, пр. Леніна, 25, придбав засіб активного самозахисту електричний шокер марки CN-1202 та передав його ОСОБА_7 . Цього ж дня, о 16.26 год. ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_15 та домовилась про зустріч за адресою АДРЕСА_1 .
13.12.2014 р. приблизно о 10.00 год. ОСОБА_15 приїхав до квартири свого рідного брата ОСОБА_13 , розташованої за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 відчинила вхідні двері вказаної квартири, впустила ОСОБА_15 в приміщення, де знаходилися ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Перебуваючи за спиною ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , з метою приведення останнього в безпорадній стан, за допомогою електричного шокера марки CN-1202 спричинила йому не менше ніж один удар електричним струмом, в результаті чого ОСОБА_15 почав чинити опір та вибив з рук ОСОБА_7 вказаний пристрій. Далі, з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_15 , ОСОБА_6 повалив ОСОБА_15 на підлогу, та, утримуючи цеглину в руках, наніс не менше 4 ударів в область голови потерпілого. В свою чергу, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила вбивство, взяв ніж з пластиковим руків`ям білого кольору та, порахувавши його таким, що володіє достатніми властивостями для заподіяння смерті потерпілому, утримуючи його в руці, наніс не менше трьох ударів в область грудної клітини ОСОБА_15 . Крім того, ОСОБА_15 було нанесено ОСОБА_5 два удари ножем в живіт. Від вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_15 помер на місці.
За висновком судово-медичної експертизи № 2914, проведеної у період з 15.12.2014 р. по 29.01.2015 р., смерть ОСОБА_15 настала в результаті проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, серця, які супроводжувалися внутрішньо-плевральною кровотечею.
Після скоєння умисного вбивства ОСОБА_15 , ОСОБА_6 13.12.2014 р. на ринку придбав металеву пилку та поліетиленові пакети, та передав їх ОСОБА_7 і ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а сам пішов по справах.
В подальшому, ОСОБА_7 з ОСОБА_5 , з метою приховання слідів злочину та уникнення відповідальності, перебуваючи у вказаній квартирі, за допомогою ножа та металевої пилки відділили від тулуба ОСОБА_15 голову, тазостегнову частину, верхні та нижні кінцівки. Вказані частини тіла ОСОБА_15 , знаряддя вчинення злочину, документи та одяг ОСОБА_15 обвинувачені помістили до заздалегідь підготовлених поліетиленових пакетів.
13.12.2014 р. о 17.25 год. ОСОБА_6 повернувся до квартири ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_1 , де на той час знаходився ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_6 з ОСОБА_5 викинули до сміттєвих контейнерів, розташованих: навпроти буд. № 2 по вул. Корабелів, біля буд. № 36 по вул. Защука та на перетині вулиць Даля - Чигрина поліетиленові пакети з частинами тіла ОСОБА_15 , а голову і частину тіла закопали в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_5 .
Дії обвинувачених судом кваліфіковані, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_6 за п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людини з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції виправдав ОСОБА_7 за епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжці), кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 185 КК України, за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Суд встановив, що дії ОСОБА_7 , які були направлені направлені на вилучення з одежі вбитого ОСОБА_15 гаманця під час його роздягання з метою наступного розчленування трупу, не мали прямого умислу на заволодіння вказаним об`єктом, та не передбачали спричинення майнової шкоди потерпілому у такий спосіб, а були вчиненні, як супутні дії, пов`язані із розчленуванням трупу, з метою приховування слідів злочину та неможливістю ідентифікації вбитої особи при подальшому позбавленні від частин тіла. Наявність корисливого мотиву до незаконного збагачення за рахунок гаманця ОСОБА_15 та корисливої мети збагатитись самій або незаконно збагатити інших осіб, не встановлено. Гаманець, який згідно пред`явленим обвинувачення був об`єктом злочинного посягання вилучений у житловому приміщенні, в якому проводився розтин трупа ОСОБА_15 . Даних, які поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, суду не надано.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, дані про особи обвинувачених: ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, раніше не судимий, дані висновку судово-психіатричної експертизи № 54 від 11.02.2015 р.; ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше не судимий, дані висновку судово-психіатричної експертизи № 59 від 11.02.2015 р.; ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, за даними ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» характеризується позитивно, раніше судима, має дітей 2004 та 2012 років народження, які мають статус дітей позбавлених батьківського піклування і мешкають з бабусею, дитина 2015 року народження мешкає із батьком, на день вчинення злочину була вагітною 2-9 діб, дані висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 11.02.2015 р.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали, кожен окремо, подану апеляційну скаргу, їх захисників, які підтримали, кожен окремо, апеляційні скарги обвинувачених, інтереси яких вони представляють, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про недоведеність, вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдання її за вказаною статтею, апелянтами не оспорюється, а тому ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковані за вказаними статтями судом вірно.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, показав, що з жовтня 2013 року разом із ОСОБА_13 мешкав у кв. АДРЕСА_4 . ОСОБА_7 , яка також проживала в цій квартирі, вмовила його вчинити вбивство ОСОБА_13 . Виконуючи задумане, він, взявши кувалду, декілька раз вдарив нею по голові ОСОБА_13 , який спав. В цей час ОСОБА_7 тримала ОСОБА_13 за ноги. Після вбивства ОСОБА_13 , вони позбавились трупа, шляхом його розчленування за допомогою ножа та ножівки, детально описав спосіб та обставини розчленування ОСОБА_13 . Частини тіла він та ОСОБА_7 викинули в різні сміттєві баки, а голову разом закопали в районі старої олійниці, позбавились ножа, ножівки та речей. Після цього, він з ОСОБА_7 стали мешкати в квартирі вбитого ними ОСОБА_13 за наведеною адресою.
12.12.2014 р. ОСОБА_7 повідомила йому та їх спільному знайомому ОСОБА_6 про те, що має прийти брат ОСОБА_13 ОСОБА_15 , який шукає свого брата. Вбивати ОСОБА_15 вони не збирались, це відбулось раптово, хоча ОСОБА_6 і повідомляв, що придбав для ОСОБА_7 електричний шокер.
13.12.2014 р. коли приїхав ОСОБА_15 , він з ОСОБА_6 перебували в кімнаті, зустрічала потерпілого ОСОБА_7 . Коли вони почули крики ОСОБА_15 , то підбігли разом з ОСОБА_6 , і між ними та ОСОБА_15 зав`язалась бійка. В ході бійки, вони повалили ОСОБА_15 на підлогу, він тримав ОСОБА_15 за руку, а ОСОБА_6 , взявши цеглину, декілька разів вдарив нею ОСОБА_15 по голові. ОСОБА_7 в цей час тримала ОСОБА_15 за ноги. Коли він підняв голову, побачив у ОСОБА_15 декілька ножових поранень в області живота, далі він особисто наніс один удар ножем в область серця ОСОБА_15 та перерізав останньому горло, щоб припинити його муки.
Після вбивства ОСОБА_15 , ОСОБА_7 запропонувала розчленити тіло та вказала ОСОБА_6 , що потрібно придбати на ринку. ОСОБА_6 привіз рукавички, пакети та клейонку, і знову поїхав. Коли ОСОБА_6 пішов з квартири, він з ОСОБА_7 почали розчленовувати тіло ОСОБА_15 . Обвинувачений детально описав спосіб та порядок їх дій. ОСОБА_6 участі в цьому не приймав. Частини тіла склали по пакетах, ОСОБА_7 прибрала в квартирі та поїхала додому, а він з ОСОБА_6 вночі винесли пакети до сміттєвих баків, і в підвальному приміщенні квартири закопали голову. Про продаж квартири він нічого не знав.
Обвинувачена ОСОБА_7 в суді першої інстанції вину в інкримінованому їй злочині не визнала, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовилась від дачі показань, але на запитання суду та учасників судового провадження показала, що 24.04.2014 р. ОСОБА_5 повідомив їй про вбивство ОСОБА_13 , в одній з кімнат вона бачила тіло ОСОБА_13 . Через декілька днів після цього ОСОБА_5 розповів їй про те, що розчленував тіло ОСОБА_13 , частини якого відніс до сміттєвих баків, а голову закопав на пустирі, показав їй це місце.
Про вбивство ОСОБА_13 вона розповіла ОСОБА_6 , який запропонував продати квартиру ОСОБА_13 , шляхом використання підставної особи ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_5 тренувався підробляти підпис ОСОБА_13 .
В грудні 2014 року їй зателефонував брат ОСОБА_13 ОСОБА_15 , який цікавився місцезнаходженням свого брата, повідомив, що приїде вранці. Будь-яких розмов між нею, ОСОБА_21 та ОСОБА_6 з цього приводу не було, вбивство ОСОБА_15 вони не планували.
13.12.2014 р., вранці вона з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувала в кв. АДРЕСА_4 . Коли прийшов ОСОБА_15 і побачив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , він почав висловлювати своє невдоволення присутністю сторонніх осіб. В цей момент між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 почалась бійка, але хто кому наносив тілесні ушкодження, і куди, вона не бачила. Після бійки, вона приклала мокрий рушник до голови ОСОБА_15 , просила викликати швидку медичну допомогу, але останній від цього відмовився. Далі вона покинула квартиру. Хто вбив ОСОБА_15 і розчленував його тіло, вона не знає.
Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, на підставі ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показань.

Разом з тим, винуватість обвинувачених ОСОБА_21 та ОСОБА_7 за епізодом вбивства ОСОБА_13 підтверджуються даними:
- протоколу проведення слідчого експерименту від 14.12.2014 р. із ОСОБА_5 , який показав, що 24.04.2014 р. за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно об 11.00-12.00 год., він, на прохання ОСОБА_7 , вбив ОСОБА_13 шляхом нанесення останньому ударів по голові кувалдою. Детально описав свої дії та дії ОСОБА_7 , направлені на приховування слідів вбивства, а саме розчленування трупа та розміщення його частин по сміттєвим бакам у целофанових пакетах. Після цього, він разом з ОСОБА_7 почали мешкати в квартирі вбитого ними ОСОБА_13 . Під час слідчого експерименту, в указаному ОСОБА_5 місці, виявлена та вилучена голова ОСОБА_13 ;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 19.12.2014 р. із ОСОБА_7 , яка повідомила обставини вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , в кв. АДРЕСА_4 . Детально описала механізм розчленування трупів та показала місця схову частин тіла;
- протоколу огляду місця події від 15.12.2014 р., де на ділянці пустиря, між будинками АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 , виявлено та вилучено череп із фрагментами м`яких тканин та землі;
- висновку експерта № 2828 від 15.01.2015 р., згідно з яким причину смерті невідомої людини встановити не можливо. Виявлені тілесні пошкодження у вигляді багатофрагментарного перелому лобної, носової, слізної, решітчастої кісток черепа, вдавленого перелому лобної кістки, які утворилися від неодноразового впливу тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, найімовірніше мають розміри не менше 5x5см., і іншого в діаметрі не менше 2 см.;
- висновку експерта № 1212 від 26.01.2015 р., яким встановлені генетичні ознаки фрагментів кісток черепу людини, виявленого біля буд. № 40 по вул. Чкалова в м. Миколаєві;
- висновку експерта № 34 від 09.02.2015 р., яким на дошках з ящика, що знаходився в підвалі за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 44, виявлено кров людини, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками фрагментів кісток черепу людини;
- висновку експерта № 23 від 15.04.2015 р., яким встановлено, що фрагмент черепа невстановленої особи чоловічої генетичної статі, вилученого під час слідчого експерименту за адресою: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 40, може належати особі чоловічої генетичної статі, який є родичем по чоловічій лінії ОСОБА_15 .

Винуватість обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за епізодом вбивства ОСОБА_15 підтверджується даними:
- протоколу слідчого експерименту від 14.12.2014 р. із ОСОБА_5 , який показав, що у серпні 2014 року брат ОСОБА_13 ОСОБА_15 став шукати брата, у зв`язку з чим він, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розробили спільний план, відповідно якому вони мали намір вбити ОСОБА_15 13.12.2014 р. близько 09.00 год., коли ОСОБА_15 зайшов до приміщення квартири, ОСОБА_7 ззаду вдарила ОСОБА_15 шокером, а він та ОСОБА_6 накинулись на ОСОБА_15 , повалили його та тримали, він руку з правого боку, ОСОБА_6 руку з лівого, а ОСОБА_7 ноги. ОСОБА_6 взяв цеглину і наніс нею близько 6-10 ударів ОСОБА_15 по голові. Він взяв ніж та наніс ОСОБА_15 2 удари у груди. Він бачив на животі у потерпілого ще 3-4 ножових поранення, та біля його ніг ніж з дерев`яним руків`ям та зігнутим лезом. Далі він перерізав потерпілому горло. На прохання ОСОБА_7 ОСОБА_6 придбав целофанові пакети, клейонку, пральний порошок та ножівку по металу. Він з ОСОБА_7 розчленували труп ОСОБА_15 , так само, як розчленовували труп ОСОБА_13 . Частини тіла склали по пакетах, які він з ОСОБА_6 викинули до сміттєвих баків, а голову ОСОБА_15 закопали в підвалі квартири. Під час слідчого експерименту, в місцях, вказаних ОСОБА_5 , виявлені та вилучені частини трупу ОСОБА_15 ;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 19.12.2014 р. із ОСОБА_7 , яка повідомила обставини вбивства ОСОБА_15 в кв. АДРЕСА_4 , детально описала механізм розчленування трупу та показала місця схову частин тіла. Повідомила обставини, за яких вона, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 намагались продати зазначену квартиру за допомогою фірми, яка спеціалізується на купівлі-продажу квартир;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2014 р. із ОСОБА_6 , який розповів про обставини вчиненого 13.12.2014 р. вбивства ОСОБА_15 за адресою АДРЕСА_1 . Детально описав свої дії, направлені на вбивство ОСОБА_15 , допомогу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на приховування слідів злочину. Повідомив, що на момент вбивства ОСОБА_15 , він був обізнаний про вбивство ОСОБА_13 . Допомагав ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продати квартиру за допомогою фірми, яка спеціалізується на купівлі-продажу квартир;
- протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 19.01.2015 р. та від 23.01.2015 р. із свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , які впізнали ОСОБА_6 , як чоловіка на ім`я « ОСОБА_22 » та ОСОБА_7 , як жінку на ім`я « ОСОБА_23 », які у листопаді 2014 року спільно намагались продати будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 ;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 14.04.2015 р., із свідком ОСОБА_18 , який впізнав ОСОБА_6 як чоловіка, що придбав у нього електричний шокер;
- протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, від 06.02.2015 р., із свідком ОСОБА_20 , яка впізнала ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як осіб, які з 2014 року мешкали у квартирі ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , як чоловіка, якого вона бачила з ОСОБА_7 , та ОСОБА_16 , як жінку, яку вона бачила у листопаді 2014 року за адресою: АДРЕСА_5 , разом з невідомими особами та ОСОБА_7 ;
- протоколу обшуку від 14.12.2014 р., відповідно яким за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено 2 поліетиленових пакети з частинами тіла (голова, 2 верхні кінцівки), зразки ґрунту, лопату та інші речі;
- протоколу огляду місця події від 13.12.2014 р., відповідно яким на перехресті вулиць Лягіна та Защука у м. Миколаєві, у контейнерах виявлено та вилучено пакети чорного кольору з частинами тіла, лезо ножа, 2 частини дерев`яного руків`я, та інші речі;
- протоколу огляду місця події від 13.12.2014 р., відповідно яким по вул. Корабелів в м. Миколаєві біля проїжджої частини, із сміттєвого контейнеру вилучені пакети із частинами тіла, речі, одяг та інше майно із слідами речовини бурого кольору;
- протоколу огляду місця події від 13.12.2014 р., відповідно яким по вул. Даля в м. Миколаєві, із сміттєвого контейнеру вилучені пакет чорного кольору із частиною тулубу людини з ранами, 2 цеглини із слідами речовини бурого кольору та інші речі;
- протоколів обшуку від 14.12.2014 р. та 25.12.2014 р., відповідно яким за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено металеву ножівку, ніж, 2 пари гумових рукавичок, інше майно, а також змиви речовини бурого кольору;
- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.12.2014 р., відповідно яким затриманий ОСОБА_5 , під час його обшуку вилучена його одежа та піднігтьові зрізи з правої та лівої руки;
- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.12.2014 р., відповідно яким затримана ОСОБА_7 , під час її обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон, сім-карту та піднігтьові зрізи з правої та лівої рук;
- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.12.2014 р. відповідно яким затриманий ОСОБА_6 , під час його обшуку вилучений його одяг, пластикові картки та піднігтьові зрізи з правої та лівої рук;
- протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 24.12.2014 р., згідно з яким потерпілий ОСОБА_14 впізнав труп свого батька ОСОБА_15 ;
- висновку експерта № 1211 від 19.12.2014 р., згідно з яким, генетичні ознаки фрагментів біологічного матеріалу залишків тіла людини збігаються між собою та належать одній невстановленій особі чоловічої генетичної статі;
- висновку експерта № 2914 від 29.01.2015 р., якими встановлено, що представлені на дослідження частини тіла належать особі чоловічої статі, встановленого як ОСОБА_15 1955 року народження, смерть якого настала в результаті проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, серця, які супроводжувалися внутрішньо-плевральною кровотечею. В тім`яно-потиличну область голови потерпілого нанесено не менше 3-4 ударів тупим твердим предметом з пограничною контактуючою поверхнею, маючого ребра, яким міг бути камінь. В область грудної клітини та живота потерпілого нанесено 5 ударів колючо-ріжучим предметом, який має вістря, лезо, обух. Дані тілесні ушкодження, утворилися близько 2 діб до моменту дослідження трупа;
- висновку експерта № 4 від 08.01.2015 р., яким визначено, що кров ОСОБА_5 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО;
- висновку експерта № 6 від 08.01.2015 р., яким визначено, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО;
- висновку експерта № 5 від 08.01.2015 р., яким визначено, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО;
- висновків експертів № 16 від 23.01.2015 р., № 19 від 16.01.2015 р., № 17 від 23.01.2015 р., № 5/ц від 15.01.2015 р., № 4/ц від 15.01.2015 р., № 21 від 20.01.2015 р., № 23 від 21.01.2015 р., № 13 від 21.01.2015 р., № 20 від 16.01.2015 р., № 7 від 14.01.2015 р., № 22 від 16.01.2015 р., № 81 від 20.02.2015 р., № 80 від 26.02.2015 р., № 36 від 29.01.2015 р., № 35 від 29.01.2015 р., № 34 від 30.01.2015 р. якими встановлено, що на представлених для експертизи предметах та речовинах, а саме гумові рукавички, світильник, подовжувач, фрагменти цеглини, марлі зі змивом, сипучій речовині, та інших речах, знайдена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_15 і ОСОБА_5 , та виключається від ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ;
- висновку експерта №72/2075/1215 від 26.01.2015 р., відповідно яким виявлено кров на зубчатому полотні пилки, яка збігається з генетичним ознаками фрагментів тіла трупа ОСОБА_15 і не збігається з генетичними ознаками зразків крові підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , запаховий слід, вилучений з ножівки містить запахи людини, які вірогідно ідентичні запаховому зразку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , і не ідентичні запаховому зразку ОСОБА_6 ;
- висновку експерта № 58 від 17.04.2015 р., якими встановлено, що колото-різані ушкодження області грудної клітини зліва та з області живота зліва трупа ОСОБА_15 могли бути нанесені клинком ножа з рукояткою жовтувато-білого кольору, а розпил лівої стегнової кістки міг бути зроблений пилкою, вилучених 13.12.2014 р. в ході огляду місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 44;
- висновку експерта № 18 від 14.01.2015 р., яким визначено генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_15 наведені в таблиці результатів;
- висновків експертів № 1246, 1248, 1244 від 30.12.2014 р., якими визначені генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ;
- висновку експерта № 1249 від 19.01.2015 р. встановлено, що походження клітин у піднігтьовому вмісті зрізів нігтів з обох рук ОСОБА_7 від потерпілого ОСОБА_15 виключається;
- висновку експерта № 1247 від 19.01.2015 р. якими встановлено, що генетичні ознаки клітин піднігтьового вмісту зрізів нігтів з правої руки ОСОБА_5 є змішаними, містять генетичні ознаки ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_15 ;
- висновку експерта № 1245 від 16.01.2015 р. встановлено, що генетичні ознаки крові та клітин у піднігтьовому вмісті зрізів нігтів з рук ОСОБА_6 є змішаними і містять генетичні ознаки ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_15
- довідки від 22.04.2015 р., відповідно яким номерами мобільних операторів користувалися НОМЕР_1 ОСОБА_7 ; НОМЕР_2 ОСОБА_6 ; НОМЕР_3 ОСОБА_5 ; НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ОСОБА_16 . В додатках № № 1-6 до вказаної довідки містяться роздруківки телефонних дзвінків за номерами, належними ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;
- технічного паспорту, заповіту від 18.01.1993 р. та паспорта на ім`я ОСОБА_13 , з яких вбачається, що останній отримав у спадщину квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 .
Свідок ОСОБА_16 , в суді першої інстанції показала, що до її офісу, який спеціалізується на купівлі-продажу квартир, звернувся ОСОБА_6 для продажу кв. АДРЕСА_4 . При цьому, ОСОБА_6 цікавився, чи не є перешкодою те, що дідусь власник квартири, не дуже схожий на своє фото у паспорті.

Проаналізувавши наведені докази, апеляційний суд доходить висновку, що повідомлені обвинуваченими під час слідчих експериментів обставини, у своїй сукупності з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, вказують на доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у домовленості між ними на позбавлення життя ОСОБА_13 з метою безперешкодного проживання в квартирі, яка належала останньому, та отримання в подальшому майнової вигоди від реалізації квартири, та ОСОБА_5 . ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у домовленості між ними на позбавлення життя ОСОБА_15 з метою отримання майнової вигоди від реалізації об`єкту нерухомості та приховання іншого особливо тяжкого злочину, шляхом розчленування трупів потерпілих обвинуваченими і приховування частин тіл в різних місцях.

За таких обставин, незважаючи на твердження ОСОБА_5 про відсутність у нього корисливого мотиву під час вчинення кримінального правопорушення, заперечення ОСОБА_7 причетності до вчинення кримінального правопорушення, та невизнання ОСОБА_6 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованому кожному кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, які обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що зразки крові у неї відбирались за відсутності захисника, що є порушенням її права на захист, є безпідставними з огляду на наступне.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що відбирання зразків крові у обвинуваченої ОСОБА_7 18.12.2014 р., здійснено відповідно до вимог ст. 245 КПК України на підставі постанови прокурора прокуратури Заводського району м. Миколаєва про відібрання експериментальних зразків крові для дослідження від 18.12.2014 р., та за наявності добровільної згоди ОСОБА_7 , про що свідчить підпис останньої в протоколі відбирання експериментальних зразків крові від 18.12.2014 р.
З огляду на мету проведення вказаних слідчих дій, ОСОБА_7 не була джерелом особистісної інформації у розумінні кримінального процесуального доказування, тобто її поведінка при їх проведенні була пасивною, а відтак проведення 18.12.2014 р. слідчої (розшукової) дії (відбирання експериментальних зразків крові) за відсутності захисника, апеляційний суд, вважає таким, що не вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.
Більш того, обвинувачена ОСОБА_7 не висловлює жодних сумнівів стосовно належності цих зразків (еталонів) саме їй, а за наявності таких сумнівів, сторона захисту не була позбавлена можливості ініціювати повторне відібрання цих зразків.
З тих же підстав, не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_7 стосовно незаконного відбирання в неї піднігтьових зрізів з обох рук під час затримання. При цьому, за даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.12.2014 р., захисник обвинуваченої ОСОБА_7 в цей же день ознайомлений зі змістом протоколу. Будь-яких зауважень або доповнень, ані від ОСОБА_7 , ані від її захисника протокол не містить.
Вказана позиція узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду справа № 318/1411/18 від 14.07.2020 р. та справа № 452/2862/15-к від 22.10.2019 р.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про недопустимість, як доказу, диску із відеозаписом слідчого експерименту від 19.12.2014 р. за її участю, через відсутність оригіналу технічного носія, на якому зафіксований відеозапис вказаної процесуальної дії, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, в порядку ст. 99 КПК України, обґрунтовано дослідив оптичний диск із відеозаписом вказаної слідчої дії, як оригінал, оскільки останній оформлений відповідно до вимог ст. 105 КПК України, містить зафіксовані відомості, що мають доказове значення і повністю відповідають іншим доказам у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд звертає увагу й на ту обставину, що під час дослідження вказаного протоколу слідчого експерименту від 19.12.2017 р. та оптичного диску з відеозаписом, сторона захисту не надавала суду будь-яких доказів того, що зафіксована на ньому інформація не відповідала дійсності, а сам факт дослідження в судовому засіданні копії відеозапису, зробленого на оптичний диск, не тягне за собою визнання такого доказу недопустимим.

Стосовно не зазначення в протоколі слідчого експерименту від 19.12.2014 р., за участю ОСОБА_7 , даних про статистів, то положеннями кримінального процесуального закону, статист не визначений як учасник кримінального провадження, не має будь-яких процесуальних прав чи обов`язків, а відтак зазначення в протоколі відповідної слідчої дії даних про нього не тільки не обов`язкове, а й взагалі не передбачено чинним законодавством.

Недоліки протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.01.2015 р. за участю свідка ОСОБА_16 від 06.02.2015 р. за участю свідка ОСОБА_24 та від 23.01.2015 р. за участю свідка ОСОБА_19 , де свідки впізнали ОСОБА_7 , істотно не впливають на доведеність винуватості останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
В той же час, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_19 впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка з листопада 2014 року намагалась продати об`єкт нерухомого майна, а свідок ОСОБА_24 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка мешкала в квартирі ОСОБА_13 , ці обставини не заперечуються і самою ОСОБА_7 .

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що під час досудового розслідування на неї чинився фізичний та психологічний тиск, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даного факту матеріали кримінального провадження не містять, і такі суду апеляційної інстанції не надані.
Після ухвали суду про проведення перевірки за повідомленням ОСОБА_7 про застосування до неї працівниками правоохоронного органу недозволених методів слідства під час досудового розслідування, старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Миколаївської області винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях співробітників міліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, з якої вбачається, що досудовим розслідуванням не встановлено фактів застосування працівниками міліції при затриманні та в Заводському РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області протиправних заходів фізичного або психологічного впливу з метою надання ОСОБА_7 визнавальних показань у вчиненні вбивств.
Крім того, слід зазначити, що обвинувачена ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту поводила себе вільно, невимушено, спокійно, що спростовує її твердження про давання нею показань і пояснень конкретних обставин вбивств під будь-яким тиском правоохоронних органів. Захисник обвинуваченої з приводу обставин проведення слідчого експерименту заяв та зауважень не мав, і апеляційний суд не виявив таких істотних порушень чинного КПК України в діях учасників слідчого експерименту, які могли б вказувати на будь-який примус відносно підозрюваної ОСОБА_7 .
Навпаки, ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, в межах своєї захисної позиції, вільно розповідала про обставини скоєння вбивств, показала місця розташування потерпілих та весь період розвитку подій, розповіла, що робила після скоєного.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що такі показання практично в деталях співпадали з об`єктивно зафіксованими в протоколах огляду місця подій слідами обстановки, тілесними ушкодженнями у трупів потерпілих та підтверджувалися сукупністю інших доказів, досліджених в судовому засіданні.
Впродовж досудового розслідування кримінального провадження, ані ОСОБА_7 , ані її захисник, який призначений в день затримання ОСОБА_7 , не повідомляли про застосування відносно останньої недозволених методів ведення слідства.

Стосовно доводів обвинуваченої ОСОБА_7 про наявність обставин, які пом`якшують покарання, то матеріали кримінального провадження та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення не підтверджують надання нею медичної допомоги потерпілому ОСОБА_15 , а перебування ОСОБА_7 в стані вагітності на момент вбивства ОСОБА_15 , хоча й не визнана судом першої інстанції, як обставина, яка пом`якшує покарання, проте врахована при призначені покарання, а відтак ця обставина, на переконання апеляційного суду, не впливає на правильність призначеного ОСОБА_7 виду та розміру покарання і не є настільки виключною, яка б давала можливість, для його пом`якшення.

Відмовляючись від надання будь-яких пояснень стосовно висунутого обвинувачення ОСОБА_6 стверджує про свою непричетність до вчиненого злочину і вважає, що в основу обвинувального вироку відносно нього не можуть бути покладені дані, отримані в ході досудового розслідування під час проведення слідчих експериментів за його участю, оскільки ці докази не отримані судом безпосередньо.
Верховний Суд у рішеннях справи № 197/433/15-к від 01.02.2018 р., та справи № 405/5481/16-к від 12.09.2018 р. висловив позицію, що положення норми ч. 4 ст. 95 КПК України слід тлумачити в системному зв`язку з ч. 1 ст. 95 КПК України, яка вказує, що розуміється під показаннями в цій статті це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому, в розумінні положень ст. 95 КПК України, протокол слідчого експерименту не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України.
Слідчий експеримент за участю ОСОБА_6 і його захисника проводився не з метою отримання показань ОСОБА_6 в розумінні ст. 95 КПК України, а з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відповідно до положень ст. 240 КПК України. Дані слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 судом оцінено, як окремо, так і у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Позбавлені підстав і твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, оскільки щире каяття у вчиненому злочині передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
В даному випадку, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , з огляду на заперечення ним фактичних обставин кримінального правопорушення, визнав вину або щиро розкаявся у вчиненому.

Стосовно викладеної в апеляційній скарзі ОСОБА_5 вимоги про пом`якшення призначеного йому покарання, апеляційний суд доходить наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до особливо тяжких злочинів, незворотність наслідків від його вчинення у виді смерті двох людей, сукупність усіх обставин, що характеризують вчинене кримінальне правопорушення, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, негативну характеристику, відсутність судимостей та обставин, які б пом`якшували покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, за епізодом вбивства ОСОБА_13 вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.
За такого, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у кримінальному провадженні з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а відтак, ухвалений відносно останніх вирок є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420, 421, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2019 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.

Судді

_____________________ ___________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3