КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5314/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
16 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року,
за участю
представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого ОСОБА_8 та накладено у кримінальному провадженні № 120 201 102 300 010 09 від 25.06.2020 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України арешт на майно, вилучене 12.07.2020 під час обшуку автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , а саме:
?Кросівки червоного кольору «DKNY»;
?Реглан синього кольору «Consaius»;
?Кофта чорного кольору з капюшоном «Staff»;
?Куртка сірого кольору «Keward»;
?Автомобіль ««Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
Не погоджуючись прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 , а саме транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановити нову ухвалу якою в задоволенні клопотання про арешт майна в цій частині відмовити.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала в частині арешту транспортного засобу є незаконною, необґрунтованою, винесеною без належного з`ясування обставин кримінального провадження. Слідчий суддя в ухвалі про часткове задоволення клопотання слідчого на проведення невідкладного обшуку від 16.07.2020 не надавав дозволу на вилучення автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Також апелянт зазначає, що розгляд клопотання було проведено з порушенням права ОСОБА_9 на захист з порушенням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення власника майна, однак жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.
Крім того апелянт зазначає, що арештоване майно ОСОБА_7 , не має жодного відношення до кримінального провадження і не може бути речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України. В ухвалі слідчий суддя, взагалі не обґрунтував, яким саме чином існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Прокурором не доведено, а слідчим суддею не перевірено, яке відношення арештований автомобіль має до розслідування вчиненого злочину, в даному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на майно, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України це є підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що строк пропущений з поважних причин оскільки судовий розгляд проводився без виклику власника ОСОБА_7 , а про існування оскаржуваної ухвали стало відомо 21.09.2020 р. під час ознайомлення адвокатом з матеріалами клопотання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 27 липня 2020 року було постановлено без виклику власника майна, в інтересах якої подану апеляційну скаргу, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
На обґрунтування клопотання зазначив, що СУ ГУНП у Київській області здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, яким встановлено, що ОСОБА_11 організував створення озброєного об`єднання осіб, до якого залучив ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з метою подальшого нападу на осіб. Реалізуючи зазначену злочинну мету, ОСОБА_11 спільно з іншими учасниками злочинного угрупування 26.04.2020 проникли у будинок, де мешкають ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , де вчинили розбійний напад на останніх та заволоділи майном потерпілих на загальну суму 1 696 282 грн.
У зв`язку з цим, 12.07.2020 ОСОБА_11 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України та цього ж дня проведений обшук в автомобілі «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні.
Під час вказаної слідчої дії виявлена та вилучена низка речей, які рішенням слідчого визнані речовими доказами.
З метою забезпечення збереження цих речових доказів, слідчий просив накласти на них арешт.
27 липня 2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено.
Оскільки вказану ухвалу оскаржено лише в частині накладення арешту на транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги, а щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, заслухано пояснення слідчого та досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, враховано достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Однак є слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що судовий розгляд було проведено без повідомлення власника автомобіля, проте, колегія суддів вважає дану обставину не істотним порушенням норм процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням обставин кримінального провадження, яке розслідується. Дана обставина дає власнику майна право звертатися до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 117, 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого ОСОБА_8 та накладено у кримінальному провадженні № 120 201 102 300 010 09 від 25.06.2020 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України арешт на майно, вилучене 12.07.2020 під час обшуку автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , а саме на автомобіль ««Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4