Дата документу 20.08.2020 Справа № 330/2525/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/561/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/2525/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гадяч Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком 3 роки.
Початок строку ухвалено відраховувати з моменту звернення вироку до виконання.
В строк відбуття покарання зараховано час тримання під вартою з 11.09.2019 по 13.09.2019.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 48000 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень

Згідно зі змістом вироку, 06.12.2012 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись на території бюро ритуальних послуг «Скорбота» по вул. Молодих Патріотів в смт Якимівка Якимівського району Запорізької області з особистої згоди взяв у ОСОБА_9 його автомобіль моделі «ГАЗ-2705» державний номер НОМЕР_1 вартістю 48000 гривень та поїхав до м. Мелітополя Запорізької області за отриманням товару для відділення №1 «Нової пошти» в смт Якимівка. Далі 07.12.2012 року приблизно о 00 годині 30 хвилин ОСОБА_7 повернувся до місця свого проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та дізнався, що його співмешканка ОСОБА_10 покинула його та поїхала в м. Чернівці Чернівецької області. Після чого, ОСОБА_7 за раптово виниклим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом «ГАЗ-2705» державний номер НОМЕР_1 без дозволу власника сів до салону вказаного автомобіля та з метою повернути свою співмешканку ОСОБА_10 рушив до м. Чернівці Чернівецької області, де на автодорозі, яка проходить від м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області до м. Чернівці Чернівецької області залишив вказаний транспортний засіб у несправному стані та до теперішнього часу потерпілому ОСОБА_9 не повернув, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 48000 гривень.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, оскаржують вирок в частині призначеного покарання, яке захисник вважає необґрунтовано суворим. Апелянт посилається на наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відомості про особу обвинуваченого, те що обвинувачений сплатив потерпілому суму матеріального збитку і за домовленістю з останнім продовжує сплачувати обумовлену суму. Вказує, що в трудовому колективі де працює ОСОБА_7 проводились загальні збори і прийнято рішення про взяття обвинуваченого на поруки. Крім цього в мотивувальній частині скарги міститься також посилання на положення ст.75 КК України в контексті можливості звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений під час судового розгляду у суді першої інстанції цивільний позов визнав частково, згоден відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 48000,00 гривень.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України за вказане кримінальне провадження, засновано на доказах, дослідженні у судовому засіданні, і є обґрунтованими, учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити і з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини та розкаяння, сприяння органам досудового розслідування, не переховувався, має стабільний дохід, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває і не перебував, утримує родину, дитину від першого шлюбу та недієздатну тітку дружини.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія вважає, що за вчинене кримінальне правопорушення у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, слід враховувати конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного.
Обвинувачений не має судимостей, працевлаштований, має стабільний дохід, позитивну характеристику за місцем роботи та проживанням, середню-спеціальну освіту, утримує родину, на диспансерному обліку і інших спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває, що свідчить про його стійкі соціальні зв`язки.
Колегія суддів враховує, що відповідно до досудової доповіді Якимівського районного відділу ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області було зазначено, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строку можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обвинувачений частково сплатив нанесенні злочином матеріальні збитки потерпілому, що свідчить про його прагнення виправитися та усунути наслідки порушених прав.
Під час апеляційного розгляду обвинуваченим надано матеріали, які характеризують його особу з позитивного боку.

Так, відповідно до довідки Вельбівської сільської ради від 17.12.2019 року зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 матеріально допомагає своєму синові ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наданої характеристики, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, утримує свою родину та недієздатну тітку своєї дружини.

Випискою із протоколу трудового колективу ТОВ «Меркурій-МЕТ» від 26.12.2019 року зазначено, що трудовий колектив провів роз`яснювальну роботу з ОСОБА_7 , а останній пообіцяв надалі не допускати подібних правопорушень. Трудовий колектив вважає, що обвинувачений зробив певні висновки про скоєне, усвідомив згубність протиправних дій.

На думку суду апеляційної інстанції обраний вид та розмір покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого.

В той же час, колегія суддів вважає, що щире каяття, визнання вини обвинуваченою, відшкодування завданих збитків та позитивна характеристика свідчить про намір обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в достатній мірі не врахував та не оцінив всіх обставин на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.
Суд, призначаючи обвинуваченим покарання, також враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Колегія судів з урахуванням викладених обставин у кримінальному провадженні, характеру вчинених кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а також враховуючи думку потерпілого, вважає, що відповідно до вимог ст.50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без застосування ізоляції від суспільства.
Перелічені обставини, на переконання колегії суддів, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без відбування покарання, тому судова колегія вважає необхідним застосувати щодо обвинуваченого положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 3 роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України, що не суперечить досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Вказане, з урахуванням положень ст.408 КПК України, передбачає зміну оскаржуваного рішення в частинні застосування положення ст.ст.75, 76 КК України.

Стосовно доводів захисника про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України у зв`язку з передачею особи на поруки, і відповідно до ч.3 ст.288 КПК України закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки клопотання про передачу на поруки надійшло до суду після ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 .
Разом з тим, згідно з випискою з протоколу засідання трудового колективу, на якому обговорювалось питання про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу, відбулось 26.12.2019, тобто після ухвалення вироку Якимівським районним судом Запорізької області.

В той же час слід зазначити, що за наявності зазначеної вище передумови та підстави, у тому числі належно оформленого клопотання колективу, суд може, але не зобов`язаний, звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу, тобто застосування ст.47 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки, не є обов`язковим для суду - це право, а не обов`язок суду.
Таким чином, надане суду клопотання про взяття на поруки ОСОБА_7 колективом ТОВ «МЕРКУРІЙ-МЕТ» взято до уваги та враховано колегією суддів тільки як дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , змінити.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного йому за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
У відповідності до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4