ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участі сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001456 від 08.11.2019 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Слов`янськ Донецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, офіційно не одруженого, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
ЄУНСС:725/2516/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
НП:11-кп/822/474/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2ст.190 КК України

Строк відбування покарання обчислено з дня його затримання, тобто з 17.05.2020р.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено попередню тримання під вартою.
Вирішено питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні та судові витрати.
На вказаний вирок суду захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини його підзахисного, просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.09.2020 року щодо ОСОБА_6 змінити та призначити йому покарання з застосуванням ст.75 та 76 КК України.
На думку апелянта, призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.
Вважає, що судом не в достатній мірі було враховано те, що ОСОБА_6 визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував заподіяні збитки і зобов`язався повністю відшкодувати їх в подальшому, крім того, на спеціальних обліках не перебуває, має сім`ю, являється батьком двох малолітніх дітей, раніше не судимий. Зазначені обставини, на думку захисника, є такими, що пом`якшують покарання.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 07.11.2019р. приблизно о 20 год. 10 хв., за попередньою домовленістю із невстановленою слідством особою, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаючи, що син потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 , не потрапляв в дорожню транспорту пригоду повідомив потерпілій по телефону обставини, які не відповідають дійсності, шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 у сумі 400 євро, що згідно курсу НБУ становило 10.860 гривень; 800 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 19.608 гривень та 5000 гривень після чого із викраденими грошима, з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, розпорядився коштами на свій власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 35468 гривень.
Того ж дня приблизно о 17 годині ОСОБА_6 , за попередньою домовленістю із невстановленою слідством особою, повторно, прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 у розмірі 800 доларів США, що згідно курсу НБУ (станом на 07.11.2019р.) становило 19.600 гривен та золотими виробами ОСОБА_12 на загальну суму 14.000 гривень, після чого із викраденим пішов, розпорядившись майном на власний розсуд, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 33600 гривень.
08.11.2019р. приблизно о 14 год.05 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , за попередньою домовленістю з невстановленою слідством особою, повторно, за адресою місця проживання потерпілої ОСОБА_8 : АДРЕСА_4 , шляхом обману заволодів її коштами у сумі 2200 доларів США, що згідно курсу НБУ (станом на 08.11. 2019р.) - становило 53922 гривень, після чого з викраденим пішов та розпорядився грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 53.922 гривень.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній зазначених, міркування прокурора та потерпілої, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити вирок районного суду, як законний та обґрунтований, без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому й останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції дане кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, а тому відповідно до ст.ст.394, 404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Розглядаючи питання стосовно призначених виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції керувався саме наведеними законодавчими приписами.

Так, місцевий суд при визначенні виду та розміру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який не судимий, не працює, не перебуває на спеціальних обліках, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 , під час досудового слідства переховувався від органів слідства й перебував в розшуку, при цьому по місцю проживання скарг від сусідів не надходило.

Окрім характеризуючих даних про особу обвинуваченого, районним судом вірно встановлено пом`якшуючі обставини: визнання вини, каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, та обтяжуючу обставину: вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, яке за своїм видом та розміром є співмірним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів відсутні.

Одночасно суд першої інстанції дійшов умотивованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції засудженого від суспільства та неможливості застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_6 вчинив умисний, корисливий закінчений злочин, заволодівши шляхом обману майном потерпілих на загальну суму 122990 гривень, а також дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, не має постійного заробітку та джерела доходів, що не виключає можливості вчинення ним інших корисливих злочинів, крім того, обвинувачений відшкодував шкоду лише частково потерпілій ОСОБА_10 , при цьому будь яких активних дій по відшкодуванню шкоди іншим потерпілим не вчинив, тому підстав для застосування до нього ст. 75 КК України немає.

Переконливих обґрунтувань, які б ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанцій і доводили необхідність застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, у апеляційній скарзі не міститься, оскільки обставини, на які посилається захисник були враховані, окрім іншого, при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.190 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3