Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

06 жовтня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2020 року продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали визначено рахувати до 19 жовтня 2020 року.
Визначено розмір застави 630 600 грн.
З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Луцькому міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження №0000643 від 09 жовтня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Зазначає, що прокурор не навів наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_7 може ухилятись від органів досудового розслідування та суду, вплинути на свідків чи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшити розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону Украини "Про виконання рішень і застосування практики Європейского суду з прав людини", тримання під вартою не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи в скоєнні злочину, є умовою sine qua non (обов`язковою, неодмінною умовою) законності продовження терміну ув`язнення під варту і відповідає реальним вимогам громадського інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, має більшу вагу, ніж право на повагу свободи особи (§ § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 08.06.2006 року у справі "Корчуганова проти Росії", § § 66, 67 рішень ЕСПЛ від 07.04.2005 у справі "Рохлина проти Росії", § § 73, 74 рішення ЕСПЛ від 01.06.2008 у справі "Мамедова проти Росії", § 79 рішень ЕСПЛ від 10.02.2011 року по справі "Харченка проти України", § 40-42 рішення ЕСПЛ від 02.03.2006 року у справі "Долгова проти Росії").
Під час апеляційного розгляду, прокурор ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в складі організованої групи особливо тяжкого злочину за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, з конфіскацією майна, а тому наявні ризики, що останній може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Також існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 незаконно впливатиме на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом проведення зустрічей з ними, умовлянь чи погроз спонукатиме до відмови чи зміни показань, які є вигідними для нього та інших членів організованої групи.

Окрім того, існують обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 вчинить інше кримінальне правопорушення, оскільки, ніде офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а також обвинувачується у вчиненні злочину під час дії відносно нього запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні.

Також, існують обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, наведені обставини в їх сукупності вказують на наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зокрема на те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Судом першої інстанції враховано відомості про особу обвинуваченого та відсутність стримуючих факторів, а саме те, що ОСОБА_7 не одружений, ніде не навчається, не похилого віку, тяжкими хворобами не хворіє, не працює, тобто не має законного джерела доходів, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а також обвинувачується у вчиненні злочину під час дії відносно нього запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні. За наведеного, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи зі змісту ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначений розмір застави 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 гривень відповідає обставинам кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_7 та буде достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 звільнений із ДУ «Луцький слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави.

Доказів на спростування висновків суду захисником в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3