Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/64/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 128 (105) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, безробітного, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ст.128 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на строк один рік вісім місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки.

Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 30 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В іншій частині позову відмовлено.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Кримінальне правопорушення, як встановлено судом першої інстанції, вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 02 листопада 2018 року о 02 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на проїжджій частині вулиці біля кафе «Куба 3» за адресою: м. Кропивницький, вул. В`ячеслава Чорновола, 36Б, в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс ОСОБА_9 два удари кулаками лівої та правої руки в область обличчя, від чого ОСОБА_9 впав на асфальтне покриття. При падінні з положення стоячи, з наданням тілу потерпілого ОСОБА_9 додаткового прискорення, останній від удару тім`яною ділянкою голови об асфальтне покриття отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно - мозкової травми: забою головного мозку середнього ступеню, субарахноідального крововиливу, епідуральної гематоми в тім`яній ділянці зліва (на рівні лінії перелому), лінійного перелому тім`яної та скроневої кістки зліва з переходом на основу черепа (середню черепну ямку), гематоми вилицевої та скроневої ділянки зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України знайшла своє підтвердження.

В ході судового слідства ОСОБА_7 підтвердив умисне нанесення ним ударів потерпілому в ході конфлікту, що зав`язався через провокацію з боку потерпілого, який висловлювався нецензурними висловами щодо національності обвинуваченого..

Дії обвинуваченого булим умисними, протиправними, такими, що є в прямому причинно-наслідковому зв`язку із отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями; обвинувачений, спричиняючи два удари потерпілому в область голови, розумів, що може спричинити тяжкі наслідки та бажав їх настання.

Крім того, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_7 вину визнав частково, не розкаявся, спричинену потерпілому шкоду не відшкодував.

На апеляційну скаргу прокурора подано заперечення адвокатом обвинуваченого ОСОБА_8 , який просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Зауважує, що судом обґрунтовано визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, такі висновки суду ґрунтуються на сукупності досліджених доказів як показання потерпілого, обвинуваченого, письмових доказів, тощо.

Крім того, покарання, призначене ОСОБА_7 , вважає справедливим, таким, що відповідає меті покарання; крім того, обвинувачений вибачився перед потерпілим за свої дії, намагався відшкодувати спричинену кримінальним правопорушенням шкоду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої прокурором апеляційної скарги за обставин і доводів, викладених у ній, думку адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, надав наступних показань.

Він, 02 листопада 2018 року, відпочивав в кафе «Куба № 3» зі своїм братом, де вживали алкогольні напої, після чого у нього всередині кафе виник словесний конфлікт з раніше невідомою йому особою, а саме: ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_9 запропонував йому вийти на вулицю. Вийшовши на вулицю, ОСОБА_9 був зі своїм товаришем, а він - зі своїм братом. В ході розмови ОСОБА_9 почав висловлюватись на адресу ОСОБА_7 нецензурною лайкою з приводу його національності та мови, провокував його, внаслідок чого він наніс ОСОБА_9 два удари, а саме: лівою рукою в обличчя, потім вдарив правою, внаслідок чого ОСОБА_9 впав. Одразу після цього на нього напав товариш ОСОБА_9 . Поки ОСОБА_9 лежав на асфальті, він, пробігаючи поряд в збудженому стані, по дотичній наніс удар ногою, який вийшов слабким.

Потім він зайшов до кафе та сказав його працівникам, щоб ті викликали швидку, так як відбулась бійка, та сказав, що потрібна вода потерпілому. Після цих подій він телефонував потерпілому в лікарню та цікавився про стан здоров`я останнього, питав як допомогти. Через деякий час ОСОБА_9 сам зателефонував та сказав йому, що потрібні гроші на лікування, а саме: 3 тис. доларів США, проте такої суми у нього не було, та повідомив його про те, що він може взяти кредит на суму 10 тис. грн., на що потерпілий погодився. Десять тисяч гривень були передані ОСОБА_9 , про що останній написав розписку. Матеріальну шкоду, яка зазначена в цивільному позові не визнав, оскільки вже відшкодована, а моральну шкоду, враховуючи страждання, спричиненні потерпілому та матеріальний стан, визнав в сумі 10 тисяч гривень.

Не зважаючи на визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Згідно із наданими в суді першої інстанції показаннями потерпілого ОСОБА_9 , він, з 01 листопада 2018 року на 02 листопада 2018 року відпочивав в кафе «Куба» з товаришами, через деякий час товариші пішли.

В кафе він зустрів свого товариша ОСОБА_11 , почали вживати алкогольні напої, не танцювали, майже ні з ким не спілкувались, через деякий час разом з ОСОБА_11 вийшли на вулицю, щоб покурити. На подвір`ї біля кафе ОСОБА_11 зустрів товариша та залишився, а він вирішив повернутись до кафе. Біля вхідних дверей в кафе ОСОБА_12 майже його зачепив дверми, він зробив йому зауваження, після чого ОСОБА_12 запропонував йому відійти на поїжджу частину. Під час розмови ОСОБА_12 почав запитувати у нього, чому його вважають «особою з іншим кольором шкіри» та інші подібні запитання, хоча йому було незрозуміло, чому саме у нього ОСОБА_12 це запитує, оскільки він до цього ОСОБА_12 не ображав. Через деякий час до них підійшов його ( ОСОБА_13 ) знайомий та запитав, що трапилось. Рустам сказав, щоб ми зачекали та пішов до клубу, звідки повернуся разом зі свідком, вони продовжили розмову та почали один одного ображати через конфліктну ситуацію, після чого ОСОБА_12 наніс йому два удари кулаком в обличчя, він впав та втратив свідомість. Пам`ятає, що приїхав до дому на таксі з товаришем, зі слів товариша дізнався, що викликали швидку допомогу, та він від неї відмовився, але цього не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що відпочивав зі своїм братом ОСОБА_15 в кафе «Куба», точної дати не пам`ятає, вживали алкогольні напої пиво чи коньяк, ОСОБА_12 зачепив потерпілого дверми, на що почув від потерпілого образи «не русский», «чурка» та почав його ( ОСОБА_12 ) штовхати. ОСОБА_12 та раніше невідома йому особа чоловічої статі почали про щось розмовляти, після чого вийшли на вулицю. Перебуваючи на вулиці, ОСОБА_12 підійшов до потерпілого та вони почали з`ясовувати стосунки (ображали один одного), невдовзі почалась бійка через дорогу від кафе, хто кому наносив тілесні ушкодження, він не бачив. Під час бійки йому наносили тілесні ушкодження, а він у відповідь, кому саме, не знає, хто саме наносив удари ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , він не бачив, тому що було темно. Потерпілий йому ударів не наносив, після бійки побачив, що потерпілий лежав на дорозі під бордюром з розбитою головою. Він поливав його водою. Швидку допомогу потерпілому викликали працівники кафе. Від швидкої допомоги потерпілий відмовився, на таксі поїхав додому. Після події він запитав у товариша потерпілого з приводу бійки, на що він відповів, що потерпілий почав чіплятись до нього ( ОСОБА_7 ) через те, що у нього інший колір шкіри.

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджують й наступні докази матеріалів кримінального провадження, досліджені у сукупності судом першої інстанції:
- протокол огляду місця події від 20.12.2018, а саме: ділянка місцевості, що розташована біля входу до приміщення караоке барку «Куба №3» по вул. В`ячеслава Чорновола, 36, м. Кропивницький (а.п. 125-126);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотозніками, згідно з яким ОСОБА_9 в присутності двох понятих впізнав на фотознімку №1 особу чоловічої статі, яка 02.11.2018 приблизно о 02 год. 25 хв. нанесла йому тілесні ушкодження біля кафе «Куба №3), та довідкою до протоколу, яка вказує на те, що на фотознімку №1 зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 127-129);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.12.2018, відповідно до якого 20.12.2018 ОСОБА_9 розповів в присутності двох понятих про обставини нанесення йому невстановленою особою ромської національності тілесних ушкоджень біля кафе «Куба №3» та фототаблицею до нього (а.п. 130 133);

- відеозапис з камер спостереження на диску для лазерних систем зчитування DVD RW диском помаранчевого кольору, марки Videx excellenti, на якому зафіксовано факт вчинення кримінального правопорушення, під час перегляду якого обвинувачений впізнав себе на даному відео та підтвердив те, що дійсно він наніс ОСОБА_9 два удари в область голови, від яких останній впав на асфальтне покриття (а.п. 134-135);

- протокол огляду предметів від 20.12.2018, з якого видно, що слідчим оглянуто диск, який додано потерпілим до матеріалів кримінального провадження, в ході огляду якого слідчим встановлено, що 02.11.2018, починаючи з 02:26:57, двері кафе «Куба №3» різко відкриваються та звідки виходить ОСОБА_7 , та між ним з ОСОБА_9 виникає розмова, а 02:30:06 ОСОБА_7 наносить один удар кулаком лівої руки, а потім відразу кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_9 , від чого останній падає на асфальт, після чого 02:30:16 ОСОБА_7 наносить ОСОБА_9 , який лежить на асфальті удар правою ногою в область голови праворуч (а.п. 136-137);

- висновок експерта №18 від 21.01.2020, який складено лікарем КЗ «Кіровоградське обласне СМЕ» ДОЗ Кіровоградської обласної державної адміністрації ОСОБА_18 за результатами провадження судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , 1998 року народження, яка призначена у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_19 , яким встановлено, що наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку середнього ступеня, субарахноідального крововиливу, епідуральної гематоми в тім`яній діляньці зліва (на рівні лінії перелому), лінійного перелому тім`яної та скроневої кістки зліва з переходом на основу черепа (середню черепну ямку), гематоми вилицевої та скроневої ділянки зліва, - утворились у вказаній в ухвалі слідчого судді строк при падінні положення стоячи з наданням тілу додаткового прискорення та ударом тім`яною ділянкою голови об тверду поверхню та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення; ця черепно-мозкова травма утворилась від не менше одного травматичного впливу; пошкоджень, характерних для утворення при боротьбі чи самообороні в медичній документації не описані; механізм тілесних ушкоджень, виявлених при проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 не суперечить механізму, на який вказує потерпілий в протоколі проведення слідчого експерименту від 20.12.2018 (а.п.140-142).

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України.

Сторона обвинувачення вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, на що й вказує в поданій апеляційній скарзі.

Проте, відносно кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними в оскаржуваному вироку.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких надано у ст. 25 КК.

Розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині (ч. 1 ст. 121 КК) і необережне заподіяння таких ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивними сторонами цих злочинів.

Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Відповідно до положень постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»: п. 26. У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої

тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

Як встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно із силою завдав потерпілому ОСОБА_9 двох ударів кулаком лівої та правої рук в обличчя, від чого потерпілий впав на асфальтне покриття з положення стоячи, ударився тім`яною ділянкою голови об тверду асфальтовану поверхню, отримавши тяжкі тілесні ушкодження.

Вказане не суперечить і повністю узгоджується із показаннями допитаних судом потерпілого, власне обвинуваченого, письмовими доказами у кримінальному провадженні: як протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_9 , відеозапис з камер спостереження, протокол огляду предметів (що їх наведено вище).

При цьому, доказами у кримінальному провадженні судом першої інстанції встановлено, що удар ногою потерпілому, що лежав на асфальтному покриттю, обвинуваченим спричинено «по дотичній».

Висновком експерта № 18 від 21.01.2020 року встановлено, що наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку середнього ступеня, субарахноідального крововиливу, епідуральної гематоми в тім`яній діляньці зліва (на рівні лінії перелому), лінійного перелому тім`яної та скроневої кістки зліва з переходом на основу черепа (середню черепну ямку), гематоми вилицевої та скроневої ділянки зліва, - утворились при падінні потерпілого з положення стоячи, з наданням тілу додаткового прискорення та ударом тім`яною ділянкою голови об тверду поверхню, й відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення; ця черепно-мозкова травма утворилась від не менше одного травматичного впливу.

Тобто, тяжке тілесне ушкодження не є безпосереднім наслідком активної умисної протиправної поведінки ОСОБА_7 , заподіяння останнім двох ударів в ділянку голови потерпілого ОСОБА_9 , а є результатом падіння потерпілого й удару ним головою об тверду поверхню, чого ОСОБА_7 хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Тож, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 необережної форми вини у виді злочинної недбалості, мало місце не умисне, а необережне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

За вказаних підстав суд обґрунтовано визначив кваліфікацію дій обвинуваченого за ст. 128 КК України.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, у подібних провадженнях відображена у судовій практиці Верховного Суду: постанова у справі № 750/3256/17 (провадження № 51-1147 км 19), ухвала від 12.02.2019 у справі № 1-100/11.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Також, висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався принципів призначення покарання, вимог закону, в тому числі, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
Судом враховано, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, безробітний, не одружений, без утриманців, по місцю проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягався.

Враховано й висновок органу пробації.
Згідно із змістом досудової доповіді: ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб високий; виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе.
Також, як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, враховані щире каяття, визнання вини у вчиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, висловлення щирого жалю з приводу вчиненого злочину, засудження своєї поведінки, намагання відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки вчиненого.

Потерпілий підтвердив, що обвинувачений цікавився його здоров`ям, коли він перебував у лікарні, просив у нього вибачення, та надав 10 тисяч гривень на його лікування.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції статті обвинувачення, яке у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання; при цьому, зважаючи на досліджені, наведені вище обставини, судом мотивовано звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Відтак, доводи сторони обвинувачення щодо того, що судом першої інстанції неправильно визначено кваліфікацію дій обвинуваченого, а також стосовно ОСОБА_20 застосовано занадто м`яке покарання, недостатньо враховано при призначенні покарання всіх обставин ст. 65 КК України дійсності не відповідають, оскільки, як те убачається безпосередньо з вироку суду, судом першої інстанції свої висновки належно мотивовано, а всі означені обставини належно враховані.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не убачає підстав до скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить сторона обвинувачення, і залишає вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4