Дата документу 28.01.2021 Справа № 334/6829/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/102/21 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер 334/6829/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 з апеляційною скаргою останньої на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області,

встановила:

згідно зі змістом ухвали, 25.11.2020 року ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на бездіяльність слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У скарзі зазначається, що 21.10.2020 року ОСОБА_6 подано повідомлення до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину за ст.364, ст.396 КК України. Зазначені відомості слідчим не були внесені.
Слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_6 подала заяву до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 21.10.2020, а до слідчого судді звернулася тільки 25.11.2020 року.
Таким чином, заявником при зверненні до суду на бездіяльність слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області порушено строк, передбачений ст.304 КПК України.
Питання про поновлення пропущеного строку для оскарження бездіяльності слідчого в скарзі ОСОБА_6 не порушує.
Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що оскільки скаржником не порушено питання про поновлення строку на оскарження, а такий строк пропущено, скарга підлягає поверненню.

В апеляційній скарзі заявник, просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвали нову, якою повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції, витребувати матеріали провадження та при розгляді врахувати факт, що заявник ОСОБА_6 є інвалідом дитинства, похилого віку та потребує правничої допомоги.
Обґрунтовує скаргу тим, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною і упередженою. Крім того, зазначає, що ухвала слідчого судді має ознаки кримінального злочину.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; скаржника, яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.110, 370-372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року, винесеному за конституційним зверненням гр. ОСОБА_7 , вказано, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності усіх органів державної влади, посадових та службових осіб згідно до вимог ст.55 Конституції України гарантовано кожному, і скарги на рішення, вчинення дій або бездіяльності усіх суб`єктів владних повноважень за заявами та повідомленнями про скоєнні чи підготовці до скоєння злочину, суди повинні розглядати та вирішувати в порядку кримінального провадження.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 року, недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перешкодою для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади

При цьому, враховується також практика Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п.57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.
Неодноразово Верховний Суд звертав увагу на ухвалу Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 р. щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» де зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Так, законодавцем відповідно до пп.1-11 ч.1 статті 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому розслідування: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Отже, предмет оскарження до слідчого судді під час досудового розслідування рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора чітко окреслений у частині 1 статті 303 КПК України. КПК України визначає порядок та умови розгляду окремих скарг та в главі 26 регламентує повноваження слідчого судді, які можуть бути ним реалізовані за результатами такого розгляду.
Як вбачається із тексту обґрунтування скарги заявника, прохальної її частини, та матеріалів провадження заявник оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР (п.1 ч.1 ст.303 КПК України).
Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя відмовив у відкритті провадження, посилаючись на те, що заявник пропустив строк на оскарження і не ставить питання про поновлення строків для оскарження.
Ухвала про відмову у відкритті провадження за скаргою постановлюється у тому випадку, якщо скаргу подано на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню (ч.4 ст.304 КПК України).
Відповідно до вимог ч.2 ст.304 КПК України, скарга повертається, поряд з іншими підставами, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку.
Згідно з ч.7 ст.304 КПК повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду. Однак це правило не стосується випадків повторного подання скарги, яку було повернуто у зв`язку із пропущенням встановленого процесуального строку.
Колегія суддів зазначає, що поняття «право на оскарження», яке використовується в главі 26 КПК України передбачає, крім самого «права на оскарження», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на судове оскарження рішень, дій чи бездіяльності включає обов`язок суду прийняти та розглянути подану скаргу.
Таким чином, рішення слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки відмова у відкритті провадження за скаргою в порядку ст.303 КПК України слідчий суддя може постановити тільки, якщо скаргу подано на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню, якщо ж скаржник пропустив строк на оскарження та не порушив питання про його поновлення, карга підлягає поверненню.
За таких обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з мотивів порушення вимог кримінального процесуального закону, а матеріали провадження поверненню до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, скасувати.
Призначити новий розгляд провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в суді першої інстанції.
Матеріали провадження направити до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4