ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/444/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1189/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Федорівка Нововодолазького району Харківської області, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 06 квітня 2010 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільнений 05 вересня 2011 року від подальшого відбування покарання у зв`язку із застосуванням п. «а» ст. 3 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року на підставі постанови Червонозаводського районного суду міста Харкова;
- 05 грудня 2014 року Коломацьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Коломацького районного суду Харківської області від 05 грудня 2014 року, і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , діючи із корисливих мотивів, повторно, таємно викрав майно ОСОБА_10 за наступних обставин.
Так, 11 березня 2017 року близько дванадцятої години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у лісосмузі неподалік села Федорівка Нововодолазького району Харківської області.
У цей же час на галявині згаданої лісосмуги ОСОБА_10 залишив належний йому автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Між п`ятнадцятою і шістнадцятою годинами галявиною проходив ОСОБА_7 , у якого, після огляду зазначеного транспортного засобу, виник умисел на таємне викрадення чужого майна речей, що у знаходилися у салоні автомобілю.
Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю потерпілого та сторонніх осіб, ОСОБА_7 , розбивши дерев`яною палицею лобове скло, проник у салон автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки таємно викрав чуже майно, а саме: куртку «Condor Alpha Micro Fleece Jacket», вартістю 1255 гривень, ліхтар марки «Fenix» модель «ТК 15», вартістю 1568 гривень, а також: кросівки «Adidas», штани «Adidas Porche 911», футболку, куртку «Jack Jones» та шкарпетки «Adidas», вартість яких визначити експертним шляхом не виявилося можливим, після чого з викраденим зник, обернувши його на свою користь.
Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2823 гривні.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року - скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження була допущена вибірковість оцінки доказів та судом взято до уваги одні докази та відкинуто інші, а саме не взято до уваги показання обвинуваченого, про те, що ОСОБА_7 11.03.2017 року близько обіду потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості та внаслідок цих неправомірних дій обвинувачений здійснив крадіжку у потерпілого.

Вказує і на те, що посилання суду на здійснення обвинуваченим крадіжки в стані алкогольного сп`яніння, а саме вживання спиртних напоїв на передодні злочину є припущенням, оскільки не підтверджено жодною медичною документацією.

Крім того зазначає, що його дії не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України оскільки він не вилучив майно та не мав можливості ним розпорядитися, а також в його діях відсутня повторюваність.

Посилається на наявність на утриманні не працездатної матері та проходження військової служби в зоні АТО.

Вважає, що висновки суду щодо неможливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, з урахуванням пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання, є безпідставними.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого; доводи прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен зокрема вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Так суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю та вказав, що вдень 11 березня 2017 року він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у лісосмузі поблизу села Федорівка Нововодолазького району Харківської області, де на галявині побачив автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Оглянувши зазначений транспортний засіб з`ясував що у салоні знаходяться речі, які він із корисливих мотивів вирішив викрасти.
Реалізуючи задумане, після неодноразових спроб розбити скло бокового вікна, розбивши дерев`яною палицею лобове скло, проник у автомобіль, звідки таємно викрав майно, що належало потерпілому ОСОБА_10 , після чого з викраденим зник.
При цьому обвинувачений, не оспорюючи переліку та найменування викраденого, показав, що на даний час погано пам`ятає, яке саме майно було ним викрадене за наведених вище обставин, однак точно пам`ятає, що вчинив крадіжку взуття та одягу, про які йдеться в описовій частині вироку, оскільки вони були в нього вилучені.
Крім того обвинувачений показав, що був затриманий потерпілим у присутності свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 поблизу згаданого автомобілю, коли повернувся до нього.
Крім того під час судового розгляду судом був допитаний потерпілий ОСОБА_10 , який зазначив, що вдень 11 березня 2017 року він, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , знаходилися у лісосмузі поблизу села Федорівка Нововодолазького району Харківської області, куди приїхали на його, автомобілі марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був залишений на галявині.
Між п`ятнадцятою і шістнадцятою годинами, повертаючись із вказаними особами до автомобілю, він побачив, що транспортний засіб пошкоджений, а також те, що його салон залишив ОСОБА_7 , який почав тікати.
Наздогнавши обвинувачено, оскільки той впав, він, утримуючи останнього, викликав співробітників поліції.
Також ОСОБА_10 показав, що на обвинуваченому, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, були предмети одягу та взуття потерпілого : кросівки, кофта флісова, штани, футболка з написом «Азов» та куртка, які він, переодягнувшись, залишив у салоні автомобіля.
Крім того ОСОБА_10 повідомив суду, що він виявив відсутність ліхтаря, який зберігав у автомобілі, а також те, що зазначений транспортний засіб мав значні механічні пошкодження кузова та салону, в тому числі було розбите лобове скло.

Також судом ретельно було досліджено письмові докази, а саме: протокол огляду місця події від 11 березня 2017 року відповідно до якого у обвинуваченого були вилучені: штани «Adidas Porche 911», кофта флісова «Condor», футболка з написом « ОСОБА_13 », кросівки «Adidas»; висновок експерта-товарознавця № 1417 від 06 квітня 2017 року; протокол проведення слідчого експерименту від 13 червня 2017 року, в ході даної слідчої дії ОСОБА_7 з виходом на місце, детально розповів і показав про обставини крадіжки майна ОСОБА_10 , яка була вчинена ним 11 березня 2017 року.
Посилання обвинуваченого щодо припущення судом першої інстанції скоєння ним злочину в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає безпідставними оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження сам обвинувачений, підтвердив, що напередодні вчинення злочину вживав спиртні напої і під час вчинення крадіжки знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Про наявність у ОСОБА_7 ознак алкогольного сп`яніння показав суду і потерпілий ОСОБА_10 , такі ж ознаки виявлені у обвинуваченого під час огляду у Нововодолазькій ЦРЛ 11 березня 2017 року о 17 годині 40 хвилин.
Посилання обвинуваченого на те, що він вчинив крадіжку з метою помсти потерпілому , який до того побив ОСОБА_7 , сломав останньому щелепу з приводу чого мається кримінальне провадження , яке треба об`єднати з даною справою є безпідставним.
Так відповідно до ст. 217 КПК України , у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень. Тому об`єднання в одному провадженні кримінальних справ де різні особи підозрюються у вчиненні окремих злочинів не відповідає вимогам закону.
Посилання ОСОБА_7 , що він вчинив крадіжку з метою помсти не впливає на кваліфікацію його дій , оскільки він розумів, що таємно заволодів чужим майном та бажав цього.
Таким чином суд першої інстанції, з врахуванням всіх наявних доказів обгрунтовано прийшов до висновку про скоєння ОСОБА_7 саме таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно з чим погоджується колегія суддів та вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій безпідставними.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого щодо правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання та обтяжує покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину сукупність всіх обставин, які характеризують злочинне діяння, дані досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 , відповідно до якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та його небезпеки для суспільства оцінюються як високі, висновок органу пробації, згідно з яким виправлення обвинуваченого без позбавлення волі не можливе, а також те, що ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується задовільно, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, раніше був засуджений за вчинення тяжких злочинів, у тому числі проти власності, на момент вчинення злочину трудовою діяльністю не займався.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційні доводи обвинуваченого щодо не врахування судом першої інстанції наявність на утриманні непрацездатної матері та проходження військової служби в зоні АТО, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки відповідно до вироку суду вказані обставини було враховано судом, як і те, що ОСОБА_7 22.05.2016 року був звільнений з військової служби за службовою недбалістю.
Крім того, судом враховано те, що ОСОБА_7 05 грудня 2014 року був засуджений Коломацьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
Після постановлення цього вироку, але до повного відбуття покарання ОСОБА_7 вчинив новий злочин 11 березня 2017 року, у зв`язку з цим, призначаючи обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі, суд також застосовав ст. 71 КК України і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.
Призначене судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 6 лютого 2018 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді