Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/19/20
У Х В А Л А
23 листопада 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

захисників - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

потерпілих - ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_24 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_9 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_25 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_8 за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, ст.190 КК України, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Чорноморськ (Іллічівськ) Одеської області, має вищу освіту, працює заступником директора ТОВ «Торгсервіс», не одружений, не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України,

У С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що на початку 2001 року ОСОБА_10 з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення увійшов до складу злочинної організації, створеної та очоленої у тому ж році Особою 1, який притягується до кримінальної відповідальності, та надав добровільну згоду на участь у незаконному заволодінні квартирою АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_26 .

Для вчинення цього злочину Особа 1 створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі Особи 2, Особи 13, Особи 14, які притягуються до кримінальної відповідальності, а також невстановленої слідством особи та ОСОБА_10 .

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей, на виконання вказівки Особи 1 25.10.2001 року Особа 14 під приводом працевлаштування запросив ОСОБА_26 до офісу Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 88, та познайомив з Особою 1, а той запропонував потерпілому роботу муляра у невстановленої слідством особи, хоча фактично наміру працевлаштувати ОСОБА_26 учасники групи не мали.

Приблизно 01.11.2001 року невстановлена слідством особа повідомив ОСОБА_26 , що для оформлення на роботу потрібний його паспорт, для чого потерпілий передав свій паспорт громадянина України і оригінал свідоцтва про смерть батька.

Приблизно 03.11.2001 року Особа 1 з метою отримання зразків почерку ОСОБА_26 , зловживаючи його довірою, запропонував написати заяву про оформлення на роботу. ОСОБА_26 , будучі впевненим у правдивості намірів Особи 1 щодо працевлаштування, за вказівкою Особи 1 та нібито для надання в податкову інспекцію, в нижній частині аркушу паперу здійснив напис такого змісту (російською мовою): « ОСОБА_27 , прочитал с написанным согласен Паспорт НОМЕР_1 выдан Приморским ОВД 26 мая 1980 г. Мигулёв А.Ю.», та поставив свій підпис.

Також, з метою отримання від ОСОБА_26 довіреності на розпорядження майном і подальшого незаконного заволодіння цим майном, Особа 1, користуючись довірливими відносинами з потерпілим, умовив його за грошову винагороду оформити на своє ім`я нерухомість потерпілого.

05.11.2001 року, діючи відповідно до розподілених ролей, Особа 14 і Особа 2, зловживаючи довірою ОСОБА_26 , прибули разом з ним (привезли його) до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_3 , де їх чекав Особа 1. Там, подовжуючи шахрайські дії, Особа 2 уклав з ОСОБА_26 договір дарування №357-96 від 05.11.2001 року на квартиру АДРЕСА_4 . Після цього була складені нотаріально завірена довіреність серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року, якою ОСОБА_26 і Особа 2 уповноважили Особу 13 управляти і розпоряджатись належним їм майном. По завершенню вказаних дій Особа 1 сплатив ОСОБА_26 20 доларів США.

06.11.2001 року Особа 13 у невстановлений час та в невстановленому місці, маючи довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року) ОСОБА_26 на розпорядження його нерухомістю квартирою АДРЕСА_2 , склав і передав ОСОБА_10 розписку про продаж йому за 71600 грн. цієї квартири, якою члени злочинної організації мали намір незаконно заволодіти, зловживаючи довірою ОСОБА_26

07.11.2001 року Особа 2 і Особа 13 в нотаріальній контрі за вказаною вище адресою, використовуючи видану ОСОБА_26 довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року), але без його відома, розірвали договір дарування (№357-96 від 05.11.2001 року), яким нібито Особа 2 подарував квартиру потерпілому.

14.11.2001 року з метою конспірації злочинної діяльності із заволодіння квартирою потерпілого за вказівкою Особи 1 ОСОБА_10 звернувся до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_26 і Особи 13 про стягнення грошових коштів 71600 грн., у зв`язку з тим, що відповідач Особа13, діючи від імені відповідача ОСОБА_26 , продав йому квартиру АДРЕСА_2 , отримав 71600 грн. та відмовляються від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу.

28.01.2002 року, продовжуючи злочинні дії та діючи відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_10 змінив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру, виселити ОСОБА_26 із цієї квартири, зобов`язати уповноваженого працівника міліції виписати ОСОБА_26 .

Інкриміновані ОСОБА_28 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_10 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_10 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_10 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Інші присутні обвинувачені та захисники не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Потерпіла ОСОБА_21 надала письмові заперечення проти задоволення клопотання підсудного, зазначила, що на її думку, він вчиняв ще інші злочини, якими переривається строк давності.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_28 , відносяться до категорії особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 15 років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_10 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкримінований йому злочин, передбачений ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Однак, з моменту вчинення цього злочину минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_10 дії були вчинені у 2001-2002 роках.

Так, з викладених в обвинувальному висновку відомостей вбачається, що ОСОБА_10 приймав участь в судових засіданнях з розгляду його позову до ОСОБА_29 10.04.2002 року, 27.06.2002 року, де відповідно до своєї ролі вчиняв дії, направлені на доведення злочину до кінця (т. 107 ар. 136). Інформація про продовження ним вчинення таких дій після вказаних дат у вкладенні обвинувачення та в інших частинах обвинувального висновку відсутня.

Після цього підсудний ОСОБА_10 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Так, згідно з довідкою МВС України № 1859807 ОСОБА_10 станом на 19.06.2020 року незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_30 , звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :
Клопотання підсудного ОСОБА_10 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3