печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , особи відносно якої подано скаргу ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 про скасування постанови уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора від 12.05.2020 року про видачу (екстрадицію) особи, -
В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора від 12.05.2020 року про видачу (екстрадицію) особи.
В обгрунтування скарги зазначає, що постанова є незаконною, оскільки при прийнятті рішення не враховано, що ОСОБА_7 звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області, з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У той же час, до прийняття остаточного рішення по даній заяві Офісом Генерального прокурора прийнято оскаржувану постанову. Як вважає захисник, зазначене не відповідає положенням ст. 590 КПК України.
У судовому засіданні адвокати та особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію - ОСОБА_7 скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав. Додатково зазначили, що під час проведення прокуратурою екстрадиційної перевірки питання наявності заяви про визнання особи біженцем не з`ясовано, внаслідок цього поспішно прийняте рішення, яке не відповідає закону.
Прокурор в судовому засіданні пояснив, що перевірка існування обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_7 проведена повно та всебічно. Оскільки будь-яких перешкод для екстрадиції вказаної особи на момент закінчення перевірки не встановлено, вважав оскаржувану постанову законною, тому просив у задоволенні скарги відмовити.
Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані ними матеріали, дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів скарги, до Офісу Генерального прокурора 7.02.2020 надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності.
Постановою Генерального прокурора ОСОБА_9 від 12.05.2020 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 210 КК Російської Федерації.
В обґрунтування постанови вказано, що у ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Київської області за дорученням Офісу Генерального прокурора, встановлен, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає статусу біженця, не є громадянином України, на території України до кримінальної відповідальності не притягується.
Проте слідчий суддя, з висновками, які зроблені у постанові від 12.05.2020 погодитися не може, виходячи з наступного.
Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.
Положеннями ч.1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
При цьому перелік підстав, з яких іноземній державі може бути відмовлено у видачі особи, передбачений ст. 589 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отрима.ння повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 13.04.2020 та 10.08.2020 року ОСОБА_7 звертався до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області, із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.
З листа Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області від 08.05.2020 року вбачається, що при подачі до вказаної установи заяви про визнання ОСОБА_7 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту останнім порушено порядок звернення із заявою, у зв`язку з чим направлено останньому банк заяви-анкети про визнання біженцем для подальшого заповнення та звернення після завершення карантину.
В подальшому, 10.08.2020 року ОСОБА_7 подав заяву-звернення у встановленому законом порядку, в якій просив визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

20.08.2020 року Центральним міжрегіональним управлінням ДМС в місті Києві та Київській області ОСОБА_7 видано довідку №011897 про звернення за захистом в Україні, та розпочато процедуру визнання його біженцем.
Частиною 4 статті 590 КПК прямо заборонено прийняття рішення про видачу особи, якщо вона подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також у випадку оскарження нею рішення про відмову у наданні їй такого статусу, часовим обмеженням є остаточний розгляд відповідної скарги.
На підставі викладеного вбачається, що при винесенні оскаржуваної постанови від 12.05.2020 року вимоги закону не дотримані в повному обсязі, та ухвалення Генеральним прокурором постанови про видачу ОСОБА_7 на запит іноземної держави є передчасним, оскільки на час винесення постанови, ОСОБА_7 звернувся із заявою про визнання його біженцем.

Таким чином, станом на 12.05.2020 року існували обставини, які перешкоджали прийняттю рішення за запитом про видачу особи.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови прокурором не було досліджено всі вищезазначені обставини, у зв`язку з чим постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Керуючись ст. 2, 7-9, 372, 376, 589-591 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Скаргу - задовольнити.

Скасувати постанову Генерального прокурора ОСОБА_9 від 12 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 210 КК Російської Федерації.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1