Справа № 589/212/20
Провадження № 1-кп/589/215/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0001714 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клишки Шосткинського району Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.01.2013р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185, ст. 75 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 06.03.2013р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 03.03.2014р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки та 1 місяць;

- 14.03.2017р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки та 1 місяць;

- 26.10.2018р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 1, 4 ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки та 1 місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, а також відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Клишки Шосткинського району Сумської області, громадянки України, непрацюючої, з професійно-технічною освітою, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимої:

- 14.03.2017р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1, 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн., який ухвалою від 14.05.2018р. замінений на 60 годин громадських робіт;

- 14.01.2020р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 296 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, а також відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2019р. близько 17 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , знаходились за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме у квартирі АДРЕСА_5 , де спільно проводили свій вільний час та вживали алкогольні напої.

У цей же час, у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом нападу на водія автомобіля служби таксі та подальшого незаконного заволодіння зазначеним транспортним засобом.

На виконання задуманого, керуючись спільним злочинним умислом, ОСОБА_7 під приводом поїздки викликала автомобіль служби таксі «Тройка» ФОП ОСОБА_14 .

У подальшому, вийшовши з під`їзду вищевказаного будинку, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сіли до салону чекаючого на них автомобілю служби таксі марки «Daewoo Nexia», з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням раніше не знайомого їм ОСОБА_12 та вирішили поїхати до залізничної станції Терещенська, що розташована в смт Вороніж Шосткинського району Сумської області. При цьому ОСОБА_6 зайняв переднє пасажирське місце поруч із водієм справа, ОСОБА_8 зайняв заднє пасажирське місце зліва, а ОСОБА_7 - заднє пасажирське місце справа.

Після цього, перебуваючи на автомобільній дорозі сполученням «м. Шостка - смт Вороніж» та рухаючись у напрямку смт Вороніж Шосткинського району ОСОБА_6 , на виконання задуманого та керуючись спільним злочинним умислом й корисливою метою, для вчинення нападу з метою заволодіння майном, що належить ОСОБА_12 , поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, попросив водія зупинитися. Після чого, ОСОБА_8 , який знаходився позаду водія ОСОБА_12 , керуючись спільним злочинним умислом та корисливою метою, наніс один удар ножем в область правого вуха останнього та намагався нанести ще один удар ножем водію, однак потерпілий схопив лезо лівою рукою та, викрутивши з руки нападаючого ніж, викинув його з салону автомобіля. Після цього, ОСОБА_8 обома руками стиснув шию ОСОБА_12 .

З метою виклику допомоги, потерпілий ОСОБА_12 натиснув на автомобільній радіостанції кнопку виклику та почав передавати диспетчеру координати свого місця перебування. У цей момент ОСОБА_6 вирвав з мережі мікрофон від радіостанції та викинув його з салону автомобіля. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи спільний злочинний умисел та керуючись єдиною корисливою метою, почала вимагати у ОСОБА_12 будь-яке цінне майно.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_7 забрала передані водієм ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 143 грн., мобільний телефон марки «Nokia» модель «1208», вартістю 213 грн. з сім-картою оператора «МТС», вартістю 25 грн., на рахунку якої було 10 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб здійснили напад, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_12 , під час якого заволоділи майном останнього, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 391 грн. та тілесні ушкодження у вигляді однієї рани на передній поверхні правої вушної раковини на фоні синця, однієї рани на передній поверхні IV пальця лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 28.11.2019р. близько 17 год. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи повторно та за попередньою змовою групою осіб, керуючись спільним злочинним умислом та корисливим мотивом, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у салоні автомобіля таксі марки «Daewoo Nexia», з номерним знаком НОМЕР_1 , в якому знаходився водій даного автомобілю ОСОБА_12 під час вчинення розбійного нападу на останнього, маючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, наказали водію ОСОБА_12 передати їм ключі від автомобілю та змусили останнього покинути транспортний засіб, при цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вийшли разом з ним з автомобіля. Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи ОСОБА_12 за руку та, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, що виразилось у залякуванні потерпілого негайним застосуванням зброї, помістила його на заднє пасажирське сидіння поруч із собою та ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 зайняв місце водія. Після цього, ОСОБА_6 завів двигун автомобіля переданим йому раніше ключем, привів транспортний засіб у рух, та таким чином незаконно спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заволоділи транспортним засобом марки «Daewoo Nexia», чорного кольору, з номерним знаком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_14 , вартістю 88802 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також за ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки він, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Умисні дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки вона, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинила напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також за ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки вона, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Умисні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також за ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки він, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені вину у вчиненні вказаних злочинів не визнали.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що 28.11.2019р. він разом з ОСОБА_7 перебували вдома у останньої. Ввечері прийшов ОСОБА_8 , якого він раніше не знав, разом спілкувались, вживали спиртні напої. Зазначив, що особисто він випив не багато (одну чарку горілки), при цьому ОСОБА_8 прийшов вже в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 запропонував разом з ним поїхати до його сестри у смт Вороніж Шосткинського району та попросив ОСОБА_7 викликати таксі. ОСОБА_7 зателефонувала в службу таксі та через деякий час вони втрьох вийшли на вулицю, де їх вже чекав автомобіль. ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння, за ним на задньому сидінні сиділа ОСОБА_7 , а позаду за водієм сів ОСОБА_8 . Поїхали в сторону смт Вороніж та коли вже проїхали повз школу №9 та виїхали на автодорогу м. Шостка-смт Вороніж почув як ОСОБА_8 вигукнув водію «Останавливайся!». ОСОБА_6 зазначив, що, озирнувшись, він побачив боротьбу між ОСОБА_8 та потерпілим. При цьому рука ОСОБА_8 була в районі шиї потерпілого та останній тримав ОСОБА_8 за руку. Оскільки в цей момент автомобіль ще не зупинився, а кермо водій не тримав, ОСОБА_6 притримав кермо лівою рукою аби не з`їхати з дороги. Автомобіль зупинився. Потерпілий натиснув рукою на кнопку рації та намагався покликати на допомогу, однак ОСОБА_8 дотягнувся до мікрофону рації та вирвав його. За словами ОСОБА_6 , він робив зауваження ОСОБА_8 , говорив аби він припинив свої дії. При цьому, ОСОБА_6 побачив на обличчі потерпілого кров, однак не став викликати швидку допомогу, оскільки не мав при собі мобільного телефону, а попросив у потерпілого ключі від автомобіля та хотів сам відвезти його до м. Шостка або до смт Вороніж. При цьому ОСОБА_6 зазначив, що водійського посвідчення він не має, але водити авто вміє, водив у селі. ОСОБА_6 пояснює, що потерпілий дав йому ключі від автомобіля, а він перевів його на заднє сидіння авто. Потерпілий просив його відпустити, однак як ОСОБА_6 стверджує, що його насильно ніхто не тримав. ОСОБА_6 сів за кермо, однак через сильне хвилювання декілька разів вмикав не ту передачу та не міг зрушити з місця. Тоді потерпілий допоміг йому ввімкнути першу передачу швидкості, однак все одно йому не вдалось поїхати, а тому потерпілий знову сів за кермо та розпочав рух в сторону смт Вороніж. Невдовзі їх наздогнали інші автомобілі таксі та ОСОБА_12 , звернувши на узбіччя, зупинився. Згодом приїхали також працівники поліції. Обвинувачений пояснив суду, що дії ОСОБА_8 були для нього несподіванкою, заздалегідь їх вони не узгоджували та про наміри ОСОБА_8 , а також мотиви його дій він не знав, як і не знав про наявність у ОСОБА_8 при собі ножа. ОСОБА_7 , спостерігаючи за діями ОСОБА_8 , перебувала у шоковому стані та плакала, при цьому він не чув аби вона погрожувала чимось потерпілому. Як зазначає ОСОБА_6 , якби ОСОБА_8 запропонував йому вчинити напад на водія таксі, то у жодному разі він не погодився. ОСОБА_6 повідомив, що надавав раніше інші покази, через те, що на нього чинили тиск працівники поліції та з цього приводу наразі здійснюється досудове розслідування.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 суду повідомила, що вранці 28.11.2019р. до неї в гості прийшов ОСОБА_6 , цілий день вони були вдома, а ввечері прийшов ОСОБА_8 , який вже був напідпитку. Разом вони слухали музику, спілкувались та вживали спиртні напої. Близько 17 або 18 год. ОСОБА_8 запропонував поїхати разом з ним в смт Вороніж. При цьому мета цієї поїздки обвинуваченій не відома. На прохання ОСОБА_8 вона викликала таксі та вони поїхали до смт Вороніж, при цьому в автомобілі таксі ОСОБА_6 сів спереду біля водія, вона сіла позаду за ним, а ОСОБА_8 сидів позаду водія. Сидячи в машині, вони між собою не спілкувались. В якийсь момент ОСОБА_8 наказав водію зупинитись та почав наносити йому удари рукою в область шиї, чи був у нього в руках сторонній предмет обвинувачена не знає. Коли потерпілий намагався щось повідомити у рацію, ОСОБА_8 вирвав її. ОСОБА_7 не розуміє чому ОСОБА_8 так вчинив, вона робила йому зауваження, однак він на них не реагував. ОСОБА_6 попросив у потерпілого ключі від автомобіля, той без вагань їх віддав. ОСОБА_6 сів за кермо, близько 5 хвилин намагався зрушити, потім за кермо знову сів потерпілий. У потерпілого на обличчі була кров, вона пропонувала йому допомогу, однак він відмовився. Потерпілий просив аби його відпустили, але його ніхто не тримав та він міг безперешкодно покинути місце події. Як зазначає ОСОБА_7 , потерпілому вона не погрожувала, більш того від цих подій вона перебувала у шоковому стані та плакала. Особисто їй потерпілий не передавав жодного належного йому майна, при цьому чи було таке у ОСОБА_8 чи ОСОБА_6 їй не відомо. Обвинувачена запевняла, що про наміри ОСОБА_8 їй відомо не було та вона не знає чи брав він якісь речі, зокрема ніж, з її житла. Додатково зазначила, що ОСОБА_6 також намагався заспокоїти ОСОБА_8 , робив йому зауваження, навіть коли той сидів на задньому сидінні, ОСОБА_6 відчинив дверцята автомобіля та вдарив ногою по обличчю ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 під час його допиту повідомив, що ввечері 28.11.2019р. він, будучи напідпитку, проходив повз будинок, де проживає його знайома ОСОБА_7 , та вирішив завітати до неї у гості. Вдома була ОСОБА_7 та її знайомий ОСОБА_6 . Разом почали вживати горілку, яку ОСОБА_8 приніс з собою, спілкувались. ОСОБА_8 зазначає, що він запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_6 поїхати до смт Вороніж до його знайомої аби «розвіятись». Немаючі при собі телефону, він попросив ОСОБА_15 викликати таксі. Дочекавшись таксі, всі разом поїхали в смт Вороніж, при цьому він в автомобілі сидів позаду водія, біля нього на задньому сидінні - ОСОБА_7 , а на передньому пасажирському сидінні сидів ОСОБА_6 . ОСОБА_8 пояснив, що по дорозі до смт Вороніж в салоні авто грала музика та він просив водія зробити її тихіше, однак той проігнорував його прохання та навпаки додав гучності. Такі дії водія його розлютили та він вдарив його ножем в область шиї. Потерпілий, схопивши ножа за лезо, вихопив його та викинув з салону авто. Після цього ОСОБА_8 заспокоївся та більше ніяких протиправних дій не вчиняв. При цьому зазначив, що не планував заздалегідь спричиняти тілесні ушкодження потерпілому та зробив це тому, що не зміг втримати свій гнів. Додатково пояснив, що ніж був у нього в кишені, оскільки незадовго до цього він ходив з ним до лісу по гриби. Рацію він не виривав, допускає, що міг зачепити її коли наносив удари потерпілому. У потерпілого ніхто нічого не вимагав, він сам віддав телефон, гроші та ключі від машини, самого потерпілого ніхто насильно не утримував. Також обвинувачений зазначив, що не пам`ятає чи робив йому хтось зауваження. Разом з тим пам`ятає як ОСОБА_6 вдарив його ногою по обличчю, коли він сидів за задньому сидінні авто. Що було далі обвинувачений не пам`ятає, оскільки був у нетверезому стані.

В подальшому, в судовому засіданні 27.01.2021р. ОСОБА_8 змінив свої покази, зазначивши, що поранив потерпілого ножем ненавмисно та ніхто йому зауважень стосовно цього не робив.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими вини, їх винуватість у вчиненні вказаних вище злочинів підтверджується наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є власником транспортного засобу на якому працює ОСОБА_12 28.11.2019р. ввечері їй зателефонувала диспетчер служби таксі та повідомила, що на ОСОБА_12 скоїли напад пасажири, які намагались, крім іншого заволодіти її автомобілем. Потерпіла підтвердила, що ОСОБА_12 отримав автомобіль марки «Daewoo Nexia» у користування та володіння і вони домовилися, що він поступово виплатить вартість цього авто.

Потерпілий ОСОБА_12 пояснив наступне. Він працює водієм таксі на автомобілі марки «Daewoo Nexia», з номерним знаком НОМЕР_1 . 28.11.2019р. близько 17:30 год. отримав виклик від диспетчера служби на адресу: АДРЕСА_6 . За адресою вийшло троє осіб з ознаками алкогольного сп`яніння двоє чоловіків та жінка. Один з чоловіків сів позаду водія, біля нього жінка, інший на переднє пасажирське сидіння. Пасажири повідомили, що їхати потрібно в бік залізничної станції «Терещенська», що у смт Вороніж Шосткинського району. Про напрямок свого руху потерпілий повідомив диспетчера. По дорозі до пункту призначення пасажири переговорювались між собою пошепки, єдине, що почув потерпілий як ОСОБА_7 , звертаючись до ОСОБА_8 , казала «Подожди…подожди…». Коли проїхали школу № 9 та автозаправні станції, ОСОБА_6 вигукнув «Останавливай!», водій перепитав та той знову повторив, щоб він зупинив автомобіль. В той же час потерпілий відчув на собі удар в область вуха гострим предметом та автоматично почав гальмувати. Оскільки автомобіль ще не зупинився остаточно, а водій, пручаючись, випустив з рук кермо, то ОСОБА_6 притримав кермо, спрямувавши машину так, щоб не з`їхати з дороги. Удар ножем наніс йому ОСОБА_8 . Потерпілий схопив лезо ножа і зігнув. Як зазначає потерпілий, коли ОСОБА_8 намагався завдати йому повторний удар, він вихопив його та, відчинивши дверцята авто, викинув. Потерпілий пояснив, що йому наказали вимкнути габарити та він, боячись за своє життя, вирішив виконувати їх вимоги. ОСОБА_8 почав хапати потерпілого руками, придушуючи, в цей час ОСОБА_12 дотягнувся до кнопки на рації та встиг попросити про допомогу. За словами потерпілого, ОСОБА_6 вирвав з панелі авто мікрофон рації, вийшовши з машини зірвав «шашку» таксі з даху, та наказав ОСОБА_8 і ОСОБА_7 утримувати потерпілого. При цьому потерпілий почав просити аби його відпустили, зазначаючи, що він віддасть натомість все майно, що є при ньому телефон, гроші та ключі від автомобіля. На такі умови вони погодились та потерпілий віддав ОСОБА_6 ключі від машини, а ОСОБА_7 - мобільний телефон з грошима у сумі 143 грн. Після цього всі вийшли з машини, ОСОБА_6 пересів на водійське сидіння, а потерпілого посадили на заднє сидіння разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Потерпілий підтвердив, що саме ОСОБА_7 , тримаючи за руку, переводила його, щоб він сів на заднє сидіння. При цьому, ОСОБА_7 сиділа посередині, зліва від неї ОСОБА_8 , а справа потерпілий. ОСОБА_7 , поклавши руку до кишені, сказала потерпілому, що у неї є пістолет та якщо він буде вчиняти якісь дії, то вона його застрелить. ОСОБА_6 тим часом завів автомобіль та намагався зрушити з місця, машина смикнулася, потім вдруге, він проїхав десь 0,5 м, однак далі не зміг їхати, оскільки переплутав передачі швидкості, та почав звинувачувати потерпілого, що той щось зробив з авто. Після цього ОСОБА_6 сказав потерпілому аби він знову сідав за кермо та відвіз їх до залізничної станції у смт Вороніж. Сівши за кермо, потерпілий поїхав в напрямку смт Вороніж, при цьому ОСОБА_6 був обурений тим, що він їде повільно, вважаючи, що потерпілий таким чином затягує час. Потерпілий помітив, що їх обігнав автомобіль таксі, а потім звернув увагу, що позаду та збоку них їдуть ще два. Оскільки автомобілі таксі, що оточили машину потерпілого, почали збавляти швидкість, останній був вимушений звернути на узбіччя та зупинитись. Також зупинились і інші автомобілі таксі, водії яких були колегами потерпілого, які прибули йому на допомогу за викликом диспетчера. Зупинившись, потерпілий вийшов з автомобіля та попросив вийти пасажирів. Поки чекали поліцію, ніхто з них не намагався тікати. ОСОБА_12 додатково пояснив, що всі дії, які він тоді вчиняв, були спрямовані на те, щоб врятувати собі життя та не намагався тікати від обвинувачених, оскільки не був впевнений в тому, що у них немає іншої зброї. Також потерпілий зазначив, що ОСОБА_6 не намагався припинити дії ОСОБА_8 .

Аналогічні покази потерпілий ОСОБА_12 надавав під час досудового розслідування слідчому судді в судовому засіданні 18.12.2019р., та які були оголошені під час судового розгляду.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються із показами свідків.

Так, допитаний свідок ОСОБА_16 пояснив, що він працює водієм таксі та є колегою ОСОБА_12 . Восени 2019 року (більш точної дати не пам`ятає) ввечері він по рації почув прохання потерпілого про допомогу. Диспетчер по рації повідомила, що одному з водіїв, який прямував до смт Вороніж, необхідна допомога та просила допомогти. Свідок одразу вирушив в сторону смт Вороніж. На автодорозі м. Шостка-смт Вороніж він побачив автомобіль потерпілого, який їхав повільно з увімкненим аварійним сигналом. Свідок здійснив обгін автомобіля потерпілого та, рухаючись попереду нього, почав збавляти швидкість до повної зупинки, також зупинився потерпілий. В автомобілі, окрім потерпілого, який сидів за кермом, були двоє чоловіків та жінка, вони виражались нецензурною лайкою та не хотіли виходити з машини. Від них свідок почув запах алкоголю. У потерпілого було порізано вухо та перемотана рука. За словами потерпілого, ці ушкодження йому завдали пасажири. Десь через 5 хвилин приїхала поліція.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомив, що з ОСОБА_12 він знайомий за колишнім місцем роботи у службі таксі. Зазначив, що 27 або 28 листопада 2019 року (точної дати не пам`ятає) ввечері він їхав з пасажирами з смт Вороніж до м. Шостка та почув по рації голос ОСОБА_12 , який, звертаючись до когось, просив його не чіпати та відпустити. Невдовзі на автодорозі смт Вороніж - м. Шостка він побачив автомобіль останнього, який стояв на узбіччі з ввімкненими фарами та світлом в салоні, однак, що коїлось всередині, він не бачив, оскільки вікна авто були затоновані. Свідок зрозумів, що ОСОБА_12 потребує допомоги, однак зупинитись він не міг, оскільки був з пасажирами, а тому повідомив диспетчера про місцезнаходження ОСОБА_12 та продовжив свій рух. Доставивши пасажирів до місця призначення у м. Шостка, свідок повернувся. На місці пригоди вже знаходились інші таксисти. Обвинувачені та ОСОБА_12 були біля машини, у останнього біля правого вуха, а також на одягу була кров. Зі слів потерпілого свідку стало відомо, що на нього здійснили напад пасажири та вдарили його ножем.

Свідок ОСОБА_18 , яка працює диспетчером служби таксі, в якій працює потерпілий ОСОБА_12 , повідомила, що 28.11.2019р. вона була на роботі. Зателефонувала жінка та попросила направити машину до будинку АДРЕСА_6 . Дане замовлення свідок віддала ОСОБА_12 . Дочекавшись за названою адресою клієнтів, він повідомив свідку по рації, що прямуватиме до смт Вороніж. Свідок зазначає, що через деякий час вона почула по рації прохання про допомогу, однак вона не зрозуміла, хто саме її потребує. Спитавши по рації, ніхто не відповів, а тому вона почала телефонувати всім водіям, які були в той день на роботі, аби з`ясувати, хто з них потребує допомоги. Один з водіїв таксі, який також чув по рації прохання про допомогу ( ОСОБА_17 ), зателефонував свідку та сказав, що бачив авто ОСОБА_12 , що рухалось у напрямку смт Вороніж без встановленої «шашки». Після цього свідок зателефонувала ОСОБА_12 та, не отримавши відповіді, припустила, що саме цей водій знаходиться у небезпеці, а тому по рації сповістила іншим водіям про його місцезнаходження та просила за можливості вирушити йому на допомогу. Дізнавшись від одного з водіїв, які вирушили на допомогу потерпілому, що сталося та що водіям вдалося зупинити авто потерпілого разом зі злочинцями, свідок викликала поліцію.

Також допитаний свідок ОСОБА_19 , який працює водієм таксі та є колегою потерпілого ОСОБА_12 , пояснив суду, що ввечері того дня коли був здійснений напад на ОСОБА_12 (точної дати свідок не пам`ятає) йому зателефонувала диспетчер та повідомила, що одному з водіїв на автодорозі м. Шостка - смт Вороніж потрібна допомога. Вирушивши у вказаному напрямку, свідок через 10 хвилин прибув на місце, де побачив потерпілого, трьох обвинувачених та інших таксистів, які приїхали туди раніше за свідка. Машина потерпілого стояла в напрямку смт Вороніж. Потерпілий розповів, що на нього напали пасажири, поранили ножем, зірвали з даху авто «шашку» та вирвали рацію.

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання потерпілих та свідків, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана, а приводів для обмовляння обвинувачених не встановлено.

Показання потерпілих та свідків повністю узгоджуються між собою та з письмовими доказами, дослідженими судом.

Так, відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 28.11.2019р. від потерпілого надійшла усна заява про вчинений трьома особами відносно нього 28.11.2019р. близько 18 години розбійного нападу та спроби заволодіти автомобілем марки «Daewoo Nexia» з номерним знаком НОМЕР_1 .

Згідно з протоколом огляду місця події, проведеного 28.11.2019р., на узбіччі автодороги Шостка-Кролевець в напрямку смт Вороніж на відстані 28 м від стовпа ЛЕП з позначкою 15- Локотки та 10 м вздовж дороги від цього ж стовпа був виявлений автомобіль марки «Daewoo Nexia» з номерним знаком НОМЕР_1 . В ході огляду авто виявлено речовину бурого кольору в вигляді мазків, потьоків, крапель та плям в рідкому стані на зовнішній поверхні кузова, в частині передніх водійських дверцят в районі руків`я, задніх лівих та правих пасажирських дверцят в районі руків`я, на задньому бампері та на поверхні кришки багажника в лівому куті. Також речовину бурого кольору в вигляді мазків, крапель та плям виявлено на внутрішній обшивці водійських дверцят в районі склапідйомника, на кермі та на панелі приладів, на важелі перемикання швидкості, на підголівнику переднього пасажирського сидіння зі сторони заднього сидіння, а також на гумовому килимку на підлозі місця водія. В ході огляду вилучені змиви на марлевому тампоні.

Огляд авто проведений з письмового дозволу потерпілого ОСОБА_12 , у володінні та користуванні якого перебував цей транспортний засіб /т.с.2 а.с. 107/.

Суд звертає увагу на те, що розміщення слідів крові повністю відповідає показам потерпілого ОСОБА_12 щодо його пересування під час вчинення злочинів.

Крім того цим же протоколом зафіксовано, що на відстані 1,3 км в напрямку м. Шостки та 71 м від покажчика 6 км в напрямку смт Вороніж на ґрунтовому покритті узбіччя на відстані 1,2 м виявлений та вилучений предмет, схожий на ніж, довжиною 255мм, з деформований клинком, з руків`ям з полімерного матеріалу, рожевого кольору, на руків`ї мається витиснена емблема. Також на узбіччі дороги на відстані 56 м в напрямку смт Вороніж від позначки 6 км та 2,4 м від асфальтового покриття в кюветі на трав`яному покритті виявлено і вилучено мобільний телефон марки «Nokia» з нашаруванням речовини бурого кольору з сім-картою оператора «Водафон України» НОМЕР_2 . А на узбіччі автодороги Шостка-Кролевець на відстані 60 м від позначки 6 км в напрямку смт Вороніж та 2 м від асфальтового покриття на трав`яному покритті виявлено панель керування та переговорний пристрій авто радіостанції ІКОМ, моделі GM 152, які з`єднані між собою дротами.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були затримані безпосередньо після вчинення злочину згідно з протоколами затримання від 28.11.2019р. /т.с. 2 а.с. 160-161, 167-168, 174-178/. Слід зазначити, що під час обшуку в ході затримання у ОСОБА_6 грошей не виявлено, у ОСОБА_20 виявили 7 грн. 50 коп. та документи на ім`я ОСОБА_6 , а у ОСОБА_8 було 4 грн.

Згідно з висновками щодо результатів медичних оглядів, що були проведені 28.11.2019р. о 21 год. 45 хв. та о 22 год. 30 хв. /т.с. 2 а.с. 169, 179/, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перебували у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , проведеного 12.12.2019 року /т.с 3 а.с. 4, 7-10/, останній відтворив обстановку, за якої на нього був здійснений розбійний напад та угон. Під час слідчого експерименту потерпілий детально показав, де він посадив обвинувачених у таксі, місце, в якому ОСОБА_6 вимагав зупинити автомобіль. Показав, як ОСОБА_8 , який сидів за водієм, здійснив удар правою рукою з ножем в область шиї потерпілого, а він, в свою чергу, під час другого удару лівою рукою вирвав ніж, зігнув лезо і викинув, привідчинивши свої дверцята. Як потім ОСОБА_8 почав його душити, а він в цей момент натиснув кнопку виклику диспетчера. Пояснив, що почав просити, щоб нападники його відпустили. Також потерпілий показав як хлопець, який сидів на передньому сидінні ( ОСОБА_6 ), вирвав мікрофон і викинув з машини. Потім той же хлопець сказав, щоб він віддавав ключі від машини та вимагав погасити габаритні вогні. Також він обійшов машину, зірвавши фішку таксі. Дівчина, що сиділа позаду справа, стала вимагати віддати гроші. Потерпілий показав як він, діставши з карману, передав їй гроші і телефон. Потім показав, як дівчина та потерпілий вийшли з машини та як ОСОБА_7 відвела потерпілого до задніх дверцят авто. Показав як ОСОБА_6 виходив із машини та пересів на переднє сидіння. Потерпілий пояснив, що ОСОБА_6 проїхав півметра, але він так і не зміг поїхати. Тоді він знов сів за кермо та показав, що далі вони поїхали в сторону смт Вороніж.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №183 від 10.12.2019р. /т.с. 2 а.с.117-118/ у ОСОБА_12 виявлені: рана на передній поверхні правої вушної раковини (1) на фоні синця, рана на передній поверхні IV пальця лівої кисті (1), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження виникли в результаті двох травматичних дій предметом, який має гостро-ріжучі властивості, про що свідчить їх характер, кількість, локалізація. Дані ушкодження могли виникнути 28.11.2019р. та не мають ознак, які можуть свідчити про їх утворення в різний час.

З висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/2869е від 13.12.2019р. /т.с. 2 а.с. 145-148/ встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia» моделі «1208» на час вчинення кримінальних правопорушень становила 213 грн. А згідно з довідкою директора магазину «Алло» /т.с. 2 а.с. 149/ вартість стартового пакету «МТС», придбаного у 2016 році, становить 25 грн.

З висновку судової автотоварознавчої експертизи № 19/119/11-2/293е від 11.12.2019р. /т.с. 2. а.с. 152-155/ вартість легкового автомобіля марки «Daewoo Nexia», чорного кольору, з номерним знаком НОМЕР_1 , на час вчинення злочинів з урахуванням зносу може становити 88802 грн.

Як вбачається зі змісту доказів, вони не містять істотних протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Кожен із них містить інформацію щодо предмету доказування. Всі докази зібрані у встановленому законом порядку, зокрема, проникнення у володіння особи відбувалося згідно з встановленим КПК України порядком (за наявності відповідного дозволу володільця), відповідає вимогам закону і процедура вилучення речових доказів у кримінальному провадженні та їх експертне дослідження. Вказані докази є належними та допустимими.

Сукупність вищезазначених доказів дає обґрунтовані підстави вважати винними ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), за попередньою змовою групою осіб, а також у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

При цьому судом в порядку ст. 337 КПК України змінено обвинувачення в частині виключення посилання на те, що ніж ОСОБА_8 взяв з помешкання ОСОБА_7 , та змінено обвинувачення тій в частині, що ОСОБА_7 , переводячи потерпілого на заднє сидіння, утримувала ОСОБА_12 за одяг. Водночас дані зміни не впливають на висновки суду про винуватість обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 про недопустимість протоколу проведення огляду таксі з підстав відсутності дозволу слідчого судді на проникнення до цього володіння особи, суд відхиляє з огляду на наступне.

Недопустимими доказами відповідно до ст. 87 КПК України вважаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Щодо проведення огляду таксі слід зазначити, що, як зазначено вище, дана слідча дія була вчинена з дотриманням вимог ч. 1 ст. 233 КПК України з письмового дозволу володільця (потерпілого). Підстав вважати, що така згода не відповідала його справжній думці при її наданні у суду не має. А тому відповідні твердження захисника про недопустимість цього доказу через незаконність проникнення до автомобіля судом відхиляються.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що постанова Верховного Суду у справі № 159/451/16-к від 12.02.2019р., в тій частині на яку захисник посилалася, стосувалася огляду транспортного засобу автомобіля підозрюваних. Так, Верховний Суд указавши, що матеріали кримінального провадження свідчать про те, що на момент проведення огляду засуджені були затримані, однак до цього часу їм не було роз`яснено їхні права та забезпечено право на правову допомогу, дійшов висновку про відсутність добровільної та інформованої згоди на огляд їх автомобіля, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що даючи таку згоду, володілець автомобіля був здатен усвідомлювати її правові наслідки.

Між тим в даній ситуації потерпілий не був в уразливому стані, на відміну від описаної вище. В ході судового розгляду потерпілий не спростовував правомірності проведення даної слідчої дії та наполягав на допустимості здобутих за її наслідками доказів.

У цій справі потерпілий керував автомобілем під час події і може вважатися особою, яка на той час володіла автомобілем, для мети частини 1 статті 233 КПК України, а тому його згода на огляд автомобіля давала право на такий огляд без звернення до слідчого судді.

Наведені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 8 грудня 2020 року у справі № 278/1306/17, відповідно до якої визнано, що термін «особа, яка володіє» в частини 1 статті 233 КПК охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах. Більше того, титульний власник у певних випадках не може вважатися «особою, яка володіє» житлом чи іншим володінням в значенні цього положення, якщо володіння пов`язано зі сферою приватного життя іншої особи.

Не може бути визнаний недопустимим доказом і протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого з тих підстав, що він проводився при денному освітленні. Згідно з відеозаписом, вказана обставина жодним чином не перешкодила потерпілому відтворити подію злочинів, та денне освітлення не вплинуло на правильність проведення цієї слідчої дії.

Водночас протокол обшуку в квартирі АДРЕСА_5 за місцем мешкання ОСОБА_7 судом до уваги не приймається, з огляду на відсутність відеозапису проведення обшуку та сумніви сторони захисту щодо достовірності відомостей, отриманих в результаті його проведення, що у сукупності виключає правомірність використання цього протоколу як доказу у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 104 КПК України.

Доводи захисника про порушення процедури проведення впізнання через незазначення у протоколах прикмет чи сукупності ознак, за якими потерпілий зміг упізнати її підзахисну ОСОБА_7 , суд також вважає слушними.

Дійсно відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.

Між тим, протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 02.12.2019р. /т.с. 2 а.с. 119-122/, від 06.12.2019р. /т.с. 2 а.с. 123-126/, від 06.12.2019р. /т.с. 2 а.с. 127-128/, в ході яких потерпілий упізнав обвинувачених як осіб, які вчинили на нього напад, всупереч наведених вимог не містять даних про прикмети і ознаки, за якими потерпілий може впізнати нападників.

Ті самі недоліки мають і протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 02.12.2019р., 03.12.2019р., 06.12.2019р. /т.с. 2 а.с. 180-189/ за участі свідка ОСОБА_16 та протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 06.12.2019р. /т.с. 3 а.с. 213-217/ за участю свідка ОСОБА_17 .

Водночас виключення протоколів пред`явлення особи для впізнання з доказової бази не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості обвинувачених у вчиненні розбійного нападу і угону транспортного засобу.

Більш того, самі обвинувачені в ході судового розгляду, хоча і заперечували свою вину у вчиненні злочинів, але визнавали факт свого перебування в таксі поряд з потерпілим під час їх вчинення.

Що стосується посилань ОСОБА_6 на наявність зареєстрованих за його заявами кримінальних проваджень № 0000017, 0000283 щодо застосування до нього фізичного насильства працівниками Шосткинського ВП ГУ НП в Сумській області після його затримання (на підтвердження чого він надав витяги з ЄРДР щодо кримінальних проваджень), то вказані обставини не перешкоджають суду прийняти рішення у даній справі до завершення вищевказаних кримінальних проваджень, оскільки жодних доказ, який суд поклав в основу цього обвинувального вироку, не зібраний з участю обвинувачених.

Версія захисту щодо непричетності до вчинених злочинів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. На користь цієї версії сторона захисту посилалась на покази самих обвинувачених, які, кожен окремо, вказували, що ОСОБА_8 не повідомляв іншим обвинуваченим про свій намір завдати тілесних ушкоджень потерпілому, дії ОСОБА_8 були для інших несподіванкою, заздалегідь їх вони не узгоджували, а сам ОСОБА_8 повідомив, що не планував використовувати ножа, який принагідно виявився у нього, і наніс удар ножем випадково та не мав наміру заподіювати потерпілому тілесні ушкодження.

Суд критично оцінює такі покази з огляду на аналіз обставин справи, характер та послідовність дій обвинувачених, які, не маючи грошей, викликали таксі, разом сіли в машину, виїхали за місто, при цьому очевидної необхідності для поїздки в смт Вороніж жодний з них не мав. Слід зазначити, що ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 не зупинили ОСОБА_8 , коли той вдарив ножем потерпілого. Більш того потерпілий спростовує пояснення обвинувачених про те, що саме ОСОБА_8 вимагав зупинити автомобіль і саме він вирвав з мережі мікрофон від радіостанції та викинув його з салону автомобіля, та відсутність з боку інших обвинувачених дій, які утворюють об`єктивну сторону цих злочинів. З показів потерпілого встановлено, що саме ОСОБА_6 став вимагати зупинити авто безпосередньо до нападу та вирвав з мережі мікрофон від радіостанції та викинув його з салону автомобіля, після того як потерпілий по ній попросив про допомогу, а ОСОБА_7 висловлювала в його бік погрози застосування зброї і вимагала віддати гроші і телефон. Жодних дій, спрямованих на припинення насильства з боку ОСОБА_8 , ані ОСОБА_6 ані ОСОБА_7 не вчиняли. Крім того, і обвинувачені і потерпілий вказують, що саме ОСОБА_6 взяв ключі від авто у потерпілого та, пересівши на водійське місце, його завів, при цьому інші обвинувачені йому у цьому сприяли. Так ОСОБА_7 пересадила на заднє пасажирське сидіння потерпілого. А факт вилучення у обвинувачених при затриманні лише близько 20 грн. спростовує їх пояснення про відсутність потреби вчиняти ці злочини з підстав наявності у них грошей.

Наведене у своїй сукупності свідчить про узгодженість дій обвинувачених під час вчинення інкримінованих їм злочинів і спростовує твердження ОСОБА_8 про те, що він вдарив потерпілого ненавмисно.

Частина 2 статті 28 КК України визначає, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі № 725/855/18, домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його скоєння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як убачається з ч. 2 ст. 28 КК, домовленість має стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження предмета злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

За злочин несуть відповідальність ті особи, які будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями єдиним умислом, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

З урахуванням даних конкретних обставин провадження та змісту спільного умислу осіб до таких дій належать: створення ОСОБА_6 умов для зупинки транспортного засобу; застосування ОСОБА_8 насильства щодо потерпілого з метою подавити його волю, щоб інші співучасники, скориставшись таким станом, заволоділи майном потерпілого (мобільним телефоном і грошима); попередження подальшого опору потерпілого шляхом погроз застосування насильства з боку ОСОБА_7 , яка створила у потерпілого хоча і хибне, але реальне враження про наявність у неї зброї, з метою полегшити заволодіння автомобілем.

Суд дійшов висновку, що наведена сукупність обставин, підтверджених доказами, не викликає сумніву в тому, що обвинувачені діяли з єдиним умислом на розбій та заволодіння транспортним засобом. Єдина для спільників мета та узгодженість їхніх дій при вчиненні цих злочинів поза розумним сумнівом свідчать про попередню домовленість співучасників. Таким чином, доводи сторони захисту в цій частині не можна визнати обґрунтованими. В ході аналізу версій захисту усі сумніви щодо винуватості обвинувачених були вирішені.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, суд, призначаючи покарання обвинуваченим, враховує щодо кожного окремо ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким, їх характер та наслідки, які полягають у заподіянні потерпілому легкого тілесного ушкодження, роль обвинувачених як співвиконавців.

При цьому, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд також враховує дані про особу винного. Так, незважаючи на свій молодий вік, він неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, останні злочини вчинив через два тижні після звільнення з місць позбавлення волі, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, має професійно-технічну освіту, неодружений, утриманців не має, зареєстрований з бабою та братом, даних про його негативну характеристику за місцем мешкання у суду не має. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд не встановив. Обставинами, що обтяжують його покарання, суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання ОСОБА_6 слід призначити в межах санкцій ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. На думку суду, виправлення і перевиховання ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому, враховуючи кількість злочинів, що утворюють сукупність, та їх наслідки за правилами ч. 1 ст. 70 КК України підсудному ОСОБА_6 слід остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує наступні дані. Обвинувачена незважаючи на свій молодий вік, неодноразово судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, має професійно-технічну освіту, незаміжня, до затримання проживала з чоловіком однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за місцем мешкання в с. Чапліївка характеризувалася негативно, її малолітніх дітей у неї вилучили, тому утриманців вона не має. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , суд не встановив. Обставинами, що обтяжують її покарання, суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання ОСОБА_7 слід призначити в межах санкцій ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. На думку суду, її виправлення і перевиховання також не можливе без ізоляції від суспільства.

За правилами ч. 1 ст. 70 КК України, враховуючи кількість злочинів, що утворюють сукупність, та їх наслідки, ОСОБА_7 слід призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Оскільки ОСОБА_7 до постановлення вироку у даному кримінальному провадженні 21.01.2019р. вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, і за це її було засуджено Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 14.01.2020 р. до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн., який вона не сплатила, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 слід із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, менш суворе покарання призначене за попереднім вироком.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд враховує наступні дані про його особу. ОСОБА_8 не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, має професійно-технічну освіту, до затримання працював заправником, неодружений, утриманців не має, проживав з батьком, даних про його негативну характеристику за місцем мешкання у суду не має. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд не встановив. Обставиною, що обтяжує його покарання, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання ОСОБА_8 слід призначити в межах санкцій ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. На думку суду, виправлення і перевиховання ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому, враховуючи кількість злочинів, що утворюють сукупність, та їх наслідки за правилами ч. 1 ст. 70 КК України підсудному ОСОБА_8 слід остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи призначення обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо кожного з них залишити в силі.

Крім того, виходячи з положень ст. 72 ч. 5 КК України, обвинуваченим в строк відбування покарання слід зарахувати період їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана кримінальними правопорушеннями, суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_12 за цивільним позовом просить солідарно стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України в розмірі 150000 грн 00 коп. В обґрунтування вимог ОСОБА_12 зазначає, що він вже більше 17 років працює водієм, інших навичок і вмінь, крім керування автомобілем та його ремонту потерпілий не має, а тому робота в таксі вже тривалий час є його єдиним джерелом доходу. За словами потерпілого, за весь час роботи водієм таксі він вперше зіткнувся з також жорстокістю зі сторони пасажирів. Потерпілий зазначає, що внаслідок нападу обвинувачених на нього під час здійснення ним його трудової діяльності, він тривалий час перебував у стресовому стані, який супроводжувався появою негативних психоемоційних змін, що призвели до пригніченості та порушення його нормальних життєвих зв`язків. Крім того, внаслідок протиправних дій обвинувачених потерпілому завдані тілесні ушкодження, тим самим останній зазнав фізичного болю та відчував страх за своє життя. Переборюючи почуття жаху від пережитих подій, він все одно був вимушений йти на роботу, оскільки має утримувати матір, що є особою похилого віку, та неповнолітню доньку. Потерпілий зазначає, що йому болісно згадувати про ці події, самі думки про той день до цього часу не дають йому спокою.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що розбійний напад на ОСОБА_12 під час якого йому заподіяно легке тілесне ушкодження, заволодіння транспортним засобом з погрозою застосування до нього насильства, призвело до фізичного болю і фізичних страждань останнього, а також до душевних страждань, його переживань з приводу вчинених по відношенню до нього кримінальних правопорушень, що в цілому істотно відобразилося на способі його життя, тобто потерпілому заподіяно моральну шкоду.

Між вказаними протиправними спільними діяннями відповідачів (вчиненням кримінальних правопорушень) та заподіяною моральною шкодою потерпілому мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідачів, а тому, вимоги про солідарне стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, характер фізичних та душевних страждань ОСОБА_12 , пов`язаних з нетривалим порушенням стану здоров`я потерпілого, ступінь вимушених змін у житті останнього, негативні психоемоційні зміни особистості, а тому суд, виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги частково в сумі 100000 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладені ухвалами слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2019р. та від 13.12.2019р. у справі № 589/5031/19, слід скасувати відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України /т.с.2 а.с. 131-134, 139-141/.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України, стягнувши їх в дольовому порядку з обвинувачених в доведеному розмірі 1727,09 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна;

за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 28 листопада 2019 року.

Продовжити ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити їй покарання:

за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна;

за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2020 р., більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на 9 років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 28 листопада 2019 року.

Продовжити ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією майна;

за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 28 листопада 2019 року.

Продовжити ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 100000 /сто тисяч/ грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз по 575 /п`ятсот сімдесят п`ять/ грн 70 коп. з кожного.

Арешти майна, накладені ухвалами слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2019р. та від 13.12.2019р. у справі № 589/5031/19 - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- панель керування та переговорний пристрій автомобільної радіостанції «IKOM» моделі «GM 152», що зберігаються у камері зберігання речових доказів Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області - повернути ОСОБА_14 ;

- автомобіль марки «Daewoo Nexia», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору залишити власнику ОСОБА_14 ;

- чоловічу куртку синьо-сірого кольору; мобільний телефон марки «Nokia» на кнопках imei: НОМЕР_3 з сім-карткою оператора «Водафон» № НОМЕР_4 , що зберігаються у камері зберігання речових доказів Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області повернути потерпілому ОСОБА_12 ;

- гроші в сумі 143 грн., передані на зберігання потерпілому ОСОБА_12 залишити у потерпілого ОСОБА_12 ;

- чотири гривні купюрами номіналом по 1 грн, ремінь та дві пари шнурків повернути обвинуваченому ОСОБА_8 ;

- грошові паперові банкноти: номіналом 2 гривні ПГ4447035 у кількості 1 шт, 1 гривня БД 1418321, ТЄ0773297 у кількості 2 шт.; копійки: 25 копійок у кількості 2 шт, 1 гривня у кількості 1 шт, 2 гривні у кількості 1 шт, мобільний телефон марки «Samsung GT-E 1200М» imei: НОМЕР_5 , з сім-карткою оператора зв`язку «Київстар» № НОМЕР_6 ; куртку жіночу демісезонну синього кольору; штани спортивні сірого кольору; металевий ключ з позначенням «F2B»; запальничку чорного кольору марки «ВІС», повернути обвинуваченій ОСОБА_7 ;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_7 ; довідку про звільнення на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ланцюжок та хрестик з металу білого кольору; чоловічу куртку темно-синього кольору, повернути обвинуваченому ОСОБА_6 ;

- сім-картки: оператора «Київстар» з позначенням у вигляді цифр НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , оператора «Водафон» з позначенням у вигляді цифр НОМЕР_10 ; саморобне точило з електродвигуном з позначеннями «АВЕ-07140» № 338; кухонний ніж з написом «Tramontino» з гладким клинком та чорним руків`ям; кухонний ніж з написом «Tramontino» з клинком з насічками у вигляді пилки та чорним руків`ям; кухонний ніж з написом «Tramontino» з клинком з насічками у вигляді пилки та чорним руків`ям, що зберігаються у камері зберігання речових доказів Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області - повернути ОСОБА_21 ;

- змив речовини бурого кольору з внутрішньої сторони водійських дверцят; змив з кермового колеса на марлевому тампоні; змив з рукоятки важеля перемикання швидкостей на марлевому тампоні, трикотажну шапку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору; трикотажну шапку; капюшон від куртки темно-синього кольору; ніж, довжиною 255 мм; захисний чохол з водійського сидіння; захисний чохол з переднього пасажирського сидіння; ковдру біло-червоного кольору; захисний чохол з задніх пасажирських сидінь; светр білого кольору знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3