ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/495/21 Справа № 191/1600/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000618 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20.05.2020 року вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ст. 389 КК України до 1 місяця 25 днів арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю:
прокурора
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 07 лютого 2021 року включно.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину за ч.2 ст. 289 КК України, при цьому на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судовий розгляд справи триває і не може бути закінчений з об`єктивних передумов, оскільки у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, не допитані свідки, не досліджені речові та письмові докази. Як наслідок, у цей період, є наявними обставини, визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.
Оцінивши в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, розлучений, ніде не працював до затримання, негативно характеризується, свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у останнього. Тому наявні такі ризики як те, що він перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Посилається на те, що клопотання прокурора не містить конкретних фактів та доказів його вини, відсутні жодні свідки, які вказали б на те, що він їхав на цьому транспортному засобі або котив його. Крім того, зазначає, що при затриманні до нього застосувалося фізичне насильство зі сторони співробітників охоронної фірми Авір 2000, Вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за № 0000618 від 07.05.2019 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції 10 грудня 2020 року заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Розглядаючи дане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено законом покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та джерела доходу, характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, останній раз 20.05.2020 року вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 місяця 25 днів арешту.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи сторони захисту про наявність на утриманні малолітнього сина та матері, яка є інвалідом ІІІ групи були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка з урахуванням висунутого обвинувачення, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатний нівелювати заявлені ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі, що клопотання прокурора не містить конкретних фактів та доказів його вини, відсутні жодні свідки, які вказали б на те, що він їхав на цьому транспортному засобі або котив його, апеляційний суд вважає їх передчасними, оскільки питання про доведеність або недоведеність обвинувачення має вирішуватися в нарадчій кімнаті з винесенням остаточного рішення по справі.
Доводи апеляційної скарги, що при затриманні до обвинуваченого застосувалося фізичне насильство зі сторони співробітників охоронної фірми Авір 2000 не підтверджується наданими матеріалами провадження.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальному правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4