Справа № 748/350/16-к Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1084/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
20 січня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна Луганської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням положень ст.ст.70, 71 КК України, до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, звільненого 04 березня 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 08 місяців 02 дні за ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року, -
визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року у виді 08 місяців 02 дні позбавлення волі і за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років десяти днів позбавлення волі.
Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано у виді особистого зобов`язання та покладено на нього зобов`язання: не відлучатися за межі Чернігівського району Чернігівської області без дозволу суду.
Ухвалено строк покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 12 липня 2015 року у вечірній час, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом виймання віконного скла, проникли до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали бензопилу марки «Дружба» модель 4М, вартість якої згідно висновку експерта № 3740/15-24 від 26 листопада 2015 року складає 1 100 грн. та бензопилу марки «Урал 2Т» вартість якої, згідно висновку експерта №2795/2796/15-24 від 21 вересня 2015 року складає 1 300 грн., а всього майна на загальну суму 2 400 грн., що належить ОСОБА_10 , чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого, просить вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року змінити, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Як на досудовому слідстві, так і в суді обвинувачений ОСОБА_7 показав, що працював у потерпілого, а коли прийшов час розраховуватися за виконану роботу, останній цього не зробив і лише через таку протиправну поведінку потерпілого обвинувачений, разом зі своїм знайомим, вирішив забрати у потерпілого бензопили і тримати їх у себе доти, доки потерпілий не віддасть кошти. Винним себе визнав повністю та розкаявся.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 виплатив значну суму грошей потерпілому в погашення моральної шкоди. Майнової шкоди злочином завдано не було, оскільки все майно в належному вигляді було повернуто потерпілому.
Також захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 проживає однією сім`єю зі своєю цивільною дружиною, яка чекає від нього дитину і є їх єдиним годувальником. А шлюб не можуть офіційно зареєструвати, оскільки не має паспорта та є біженцями із зони АТО. Всі ці обставини суд врахував, але чомусь дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.
З такою позицією суду першої інстанції, на думку захисника, погодитися не можна. Дійсно ОСОБА_7 був раніше судимий за майнові злочини і цей злочин скоїв в період умовно-дострокового звільнення. Однак при цьому, ще під час перебування в місцях позбавлення волі своєю поведінкою заслуговував дострокове звільнення, після якого почав заробляти чесним способом, створив сім`ю та чекав дитину. Злочин скоїв не заради незаконного збагачення та збирався повернути майно потерпілому.
Захисник вказує, що скоєння злочину під час умовно-дострокового звільнення не є безумовною підставою для обрання саме реальної міри покарання. Кримінальний кодекс в такому випадку передбачає лише складання вироків, а у випадку ОСОБА_7 , навіть складені вироки дозволяють застосувати ст.75 КК України.
Прокурором було подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Мотивуючи свої доводи зазначив, що апеляційна скарга подана без належного обґрунтування, а тому не підлягає задоволенню.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 , належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг, клопотання про відкладення судового засідання не надіслали. Однак він них надійшла заява про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.
Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 ..
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.
Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав визнання ним вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено. Обвинувачений вчинив тяжкий злочин, незадовго після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проживає із співмешканкою, яка чекає від нього дитину.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив тяжкий корисливий злочин. Вказані обставини свідчать, що обвинувачений відбуваючи покарання за попередніми вироками жодних висновків не зробив та продовжив протиправну діяльність, а тому на думку суду апеляційної інстанції, доводи сторони захисту про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є необґрунтованими.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не було належним чином враховано дані щодо його особи та обставини скоєння злочину, не заслуговують на увагу.
Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, яке є близьким до мінімального, передбаченого санкцією вказаної статті, із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, та призначене в межах санкції ч.3 ст.185 КК України. Підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України, а також закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, не встановлено.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :