ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1541/20 Справа № 184/2188/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому, в режимі відеоконференції, засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 та першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, ФОП, незаміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей 2006 та 2011 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, у кримінальному провадженні №0000891,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що відповідно до наказу ПАТ «Дніпропетровськгаз» № 577-НИ/К від 15.03.2017 року ОСОБА_9 призначено на посаду майстра групи внутрішньобудинкової системи газопостачання (далі майстер ВБСГ) Покровської дільниці служби експлуатації системи газопостачання Нікопольського відділення служби експлуатації системи газопостачання Управління експлуатації ПАТ «Дніпропетровськгаз» за адресою вул. Глінки, буд. 3 в м. Покров Дніпропетровської області. Відповідно до посадової інструкції на ОСОБА_9 , як майстра, покладені наступні обов`язки:
згідно п.п. 2.3 п. 2 - організовує технічне обслуговування і ремонт об`єктів системи газопостачання;

згідно п.п. 2.7 п. 2 - забезпечує дотримання технологічних процесів і виконання усіх видів технічного обслуговування на внутрішньо будинкових системах газопостачання і газових приладів в житлових будинках, підприємствах побутового і комунального призначення;

згідно п.п. 2.10 п.2 - здійснює контроль за використанням працівниками групи ВБСГ матеріалів, інструментів, пристосувань, спецодягу та засобів індивідуального захисту;

згідно п.п. 2.15 п. 2 - контролює дотримання працівниками групи ВБСГ правил, інструкцій, положень, наказів охорони праці та пожежної безпеки, вживає до порушників заходи виховної і дисциплінарної дії;

згідно п.п. 2.18 п. 2 організовує і забезпечує безпечне ведення робіт, особливо робіт підвищеної небезпеки, газового обладнання в житлових будинках, громадських будівлях, підприємствах житлово-комунального і побутового обслуговування.

Таким чином, майстер групи ВБСГ ОСОБА_9 в своїй діяльності наділена організаційно - розпорядчими функціями, тобто являється службовою особою вказаного підприємства.

Виконуючи свої посадові обов`язки, майстер ВБСГ ОСОБА_9 , відповідно до доручення № Dpz03 - СЛ - 10519 -1117 від 01.11.2017 року на припинення газопостачання побутовим споживачам (населенню), 10.11.2017 близько 12 години на службовому автомобілі УАЗ 3962 державний номер НОМЕР_1 разом з працівниками ПАТ «Дніпропетровськгаз», а саме, старшим майстром ВБСГ ОСОБА_10 , слюсарем ВБСГ ОСОБА_11 та водієм ОСОБА_12 прибула за адресою АДРЕСА_1 для вручення ОСОБА_6 , власниці вищевказаного домоволодіння, повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості, котра станом на 10.11.2017 становила 3557,88 гривень.

В цей же день о 13 год., ОСОБА_6 прибула до території свого домоволодіння за вказаною вище адресою, де в цей час біля території домоволодіння перебувала працівник ПАТ «Днінропетровськгаз» майстер ВБСГ ОСОБА_9 , котра представилась, пред`явила своє службове посвідчення та разом зі слюсарем ВБСГ ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , за згодою останньої, пройшли до території домоволодіння, де слюсар ОСОБА_11 перевірив газове обладнання, а майстер ОСОБА_9 під підпис вручила ОСОБА_6 повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості за спожитий природний газ, тобто здійснювали свою службову діяльність.

Під час спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла суперечка, і приблизно о 13 год. 30 хвилин, на ґрунті неприязних відносин, які склалися у зв`язку із здійсненням ОСОБА_13 своєї службової діяльності, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 з метою уникнути сварки намагалася покинути територію домоволодіння, але ОСОБА_6 , реалізували свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що ОСОБА_9 є службовою особою та виконує свою службову діяльність, протиправно, схопила правою рукою за праве плече ОСОБА_9 та потягла останню до себе. Після цього, ОСОБА_6 з метою подолання опору з боку ОСОБА_9 , схопила останню за капюшон куртки та почала її утримувати.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 кулаком лівої руки умисно завдала ОСОБА_9 удар в ліве плече, після чого ногою умисно вдарила ОСОБА_9 в ліве стегно, чим спричинила останній тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області 28 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України з призначенням покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

На ОСОБА_6 покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Клопотання потерпілої ОСОБА_9 про залишення цивільного позову без розгляду задоволено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачена та її захисник не погодились з даним вироком суду. В своїх апеляційних скаргах та змінах до них, просять його скасувати. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_14 в зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України закрити.

Посилаються на те, що органом досудового розслідування не доведено умислу ОСОБА_6 , спрямованого на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

З пояснень засудженої, потерпілої ОСОБА_9 , свідків, а також з дослідженого судом відеозапису даної події вбачається, що 10.11.2017року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла суперечка в зв`язку з тим, що та мала сумніви відносно правомірності дій працівників АТ «Дніпропетровськгаз» та викликала працівників поліції з цього приводу.

На той час ОСОБА_6 була впевнена у тому, що законом передбачений строк протягом десяти, а не трьох днів, для погашення заборгованості за газопостачання, оскільки не дочитала до кінця текст попередження, і саме тому просила потерпілу повернути їй помилкове підписане нею попередження.

Але вказані аргументи ОСОБА_6 не були належним чином розглянуті судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, у тому числі в сукупністю з дослідженою судом ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.10.2019 року (справа № 184/2049/19), однак належної оцінки даному доказу надано не було.

З вказаної ухвали вбачається, що 23.11.2017 року було відкрите кримінальне провадження за №0000892 за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що 10.11.2017 року працівники АТ «Дніпропетровськгаз» на території її домоволодіння заподіяли їй тілесні ушкодження. Орган досудового слідства двічі намагався закрити вказане кримінальне провадження, але ухвалами Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09.01.2018 року та від 22.10.2019 року, постанови про закриття кримінального провадження за вказаним фактом було скасовано.

З матеріалів справи вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 звернулася з заявою до поліції тільки після того, як дізналася, що ОСОБА_6 звернулася з заявою про відкриття кримінального провадження, та через два тижня після вказаної події. Орган досудового слідства незаконно закривав та до цих пір навмисно затягує кримінальне провадження за фактом заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень 10.11.2017 року при викладених вище обставинах, однак закінчив та направив до суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 350 КК України.

З відеозапису вказаної події, дослідженого судом, вбачається відсутність умислу ОСОБА_6 на вчинення будь - яких неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_9 та інших працівників АТ « Дніпропетровськгаз», вбачається раптовість подальших дій ОСОБА_6 , коли потерпіла ОСОБА_9 вирішила втекти, не дочекавшись прибуття працівників поліції через огорожу домоволодіння.

З вказаного відеозапису не вбачається як саме потерпіла ОСОБА_9 , намагаючись перелізти через огородження житлового будинку, отримала два синця, що зазначені у висновку СМЕ відносно неї. З відеозапису вказаної події слідує, що факт нанесення тілесного ушкодження потерпілої ОСОБА_9 відсутній.

Вказують, що суд взяв до уваги, крім висновку СМЕ, пояснення свідків, які є колегами та підлеглими потерпілої і зацікавленими в справі особами. Тому дані докази не можуть бути визнані належними.

Вважають, що при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не надав належної та критичної оцінки вказаним вище доказам та допустив істотне порушення норм процесуального права. Судом було встановлено, що ОСОБА_9 10.11.2017 року, як службова особа. здійснювала свою службову діяльність. Однак не здобуто належних та достовірних доказів на підтвердження факту навмисного заподіяння ОСОБА_6 їй тілесних ушкоджень, а відповідно винуватості ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 350 КК України.

Тому факт навмисного заподіяння ОСОБА_6 тілесного ушкодження потерпілої з досліджених доказів видається сумнівним, а такі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_6 повинні тлумачиться на її користь.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий, яким призначити останній покарання за ч. 2 ст. 350 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Посилається на те, що у порушення вимог ст. 61 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 350 КК України, у виді обмеження волі, суд першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки на утриманні у обвинуваченої перебуває двоє малолітніх дітей 2006 та 2011 року народження. Таким чином, покарання у виді обмеження волі до неї не може бути застосовано.

Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_6 , та попередженню вчиненню нею нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з іспитовим строком на 1 рік.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Прокурор підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просив їх задовольнити, щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника - заперечував.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 350 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання сторони захисту в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй дій фактичним обставинам справи є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_6 суд насамперед послався на покази потерпілої, яка та давала, як під час судового розгляду так і під час досудового слідства, при проведенні слідчого експерименту про відтворення обстановки і обставин події після роз`яснення прав в присутності понятих.
Як свідчить проведений судом аналіз, ці покази ОСОБА_9 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, способу застосування до неї насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_9 зводилась до того, що в день події вона, слюсар ОСОБА_11 та ОСОБА_6 пішли в літню кухню обвинуваченої, де ОСОБА_11 зняв покази газового лічильника, а вона виписала письмове попередження про відключення ОСОБА_6 газопостачання в триденний строк, яке остання добровільно підписала. Коли всі вийшли з літньої кухні та підійшли до хвіртки, ОСОБА_15 почала обурюватися відключеннням газу та вимагала повернути попередження, перегородивши вихід та викликавши поліцію, яка так і не приїхала. ОСОБА_6 не дозволяла вийти з домоволодіння. Коли потерпіла наступила на металеве загородження для клумби, що примикало до паркану, обвинувачена схватила її правою рукою, потягла від паркану, наносячи удари рукою в плече. В цей час майстер відчинив хвіртку і усі перемістилися за хвіртку. Там ОСОБА_6 продовжувала однією рукою тягнути її за капюшон, тим самим душила її одягом, а другою рукою наносила удари по спині, намагаючись вихопити сумку, в якій були документи. Била кілька разів ногою. В якийсь момент ОСОБА_6 її відпустила, а вона сіла до службової машини з іншими співробітниками. Приїхавши на роботу, медсестра надала їй першу медичну допомогу. Того ж дня вона звернулася до поліції.
Аналогічні послідовні пояснення потерпіла надала і під час проведення слідчого експерименту 06.12.2017 року.
Судом взято до уваги висновок експертного дослідження, згідно якого наявні у ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети. Давність їх спричинення може відповідати строку 10.11.2017 року.
Згідно додаткового висновку експерта, згідно якого механізм утворення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечить механізму вказаному у протоколі слідчого експерименту за участі самої потерпілої.
Крім того узгоджені з викривальними показами потерпілої ОСОБА_9 дані містяться:
- у показах свідка ОСОБА_11 про те, що в ході зняття показання лічильника і вручення повідомлення про відключення газу, ОСОБА_6 впустила його та майстра ОСОБА_9 в літню кухню, коли поверталися назад до хвіртки, ОСОБА_6 почала вимагати, щоб їй повернули повідомлення, бо інакше вона їх не випустить. Обвинувачена викликала поліцію, на яку довго чекали, проте, працівники поліції не приїхали. Потім ОСОБА_9 поставила ногу на бордюр, а ОСОБА_6 схопила потерпілу, вимагаючи віддати їй повідомлення. Коли відкрили хвіртку, потерпіла, рухаючись назад, вийшла за хвіртку, при цьому ОСОБА_6 продовжувала утримувати її за капюшон, змушуючи ОСОБА_9 залишатися нахиленою до низу та наносячи їй 2-3 удари в плече та хаотичні удари по спині. Він блокував руку ОСОБА_6 , проте, остання нанесла потерпілій 2-3 удари ногою;
- у показах свідка ОСОБА_10 , який підтвердив пояснення потерпілої та свідка ОСОБА_11 щодо обставин події, часу, мотиву та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень;
- в його ж показах під час проведення слідчого експерименту від 06.12.2017 року, як ОСОБА_6 завдала ОСОБА_9 тілесних ушкоджень;
- додатковим висновком експерта № 756 від 08.12.2017 року, згідно якого механізм утворення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечить механізму вказаному у протоколі слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 ;
- відеозаписом, який міститься на оптичному диску №R 80691139 з відеозаписами, зробленими на мобільний телефон: VID_20171110_131025, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , на якому частково зафіксовані події, що мали місце за адресою АДРЕСА_1 ;
- та іншими доказами, зокрема поясненнями свідків та інших письмових матеріалів, в їх сукупності.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченої про те, що вона не спричиняла потерпілій тілесних ушкоджень, що потерпіла отримала їх сама, коли перелазила через паркан домоволодіння та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Поведінка Лозової, характер та спосіб насильства, застосованого до потерпілої, свідчать про наявність прямого умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченої про відсутність в її діях умислу на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винною у вчиненні нею зазначеного у вироку злочину, за який її засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 350 КК України.
В зв`язку з цим, апеляційні доводи обвинуваченої та її захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 є необґрунтованими, та такими, які спростовані матеріалами справи.
Аналізуючи доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Матеріалами провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_16 2006 року народження та ОСОБА_17 2011 року народження (т. 1 а.с. 63, 70,71).
Однак суд першої інстанції, в порушення вимог наведеної норми матеріального закону, призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 350 КК України покарання у виді обмеження волі, тим самим неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність та допустивши неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування вироку, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
За змістом ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 350 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу винної, яка раніше не судима, сама виховує двох малолітніх дітей, має позитивні характеристики з місця проживання, працевлаштована.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 350 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, із звільненням від його відбування з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї відповідних обов`язків, згідно зі ст. 76 КК України.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційній скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.
Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 350 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4