Справа № 317/2657/20
Провадження № 1-в/317/254/2020
У Х В А Л А

25 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5 ,

представника адміністрації колонії ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку справу за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відножине Василівського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, який має середню спеціальну освіту, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимий 27.09.2007 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

засуджений 19.09.2008 Апеляційним судом Запорізької області за ст. 304, ч. 2 ст. 296, п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 16 років позбавлення волі; 09.12.2008 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 16 років позбавлення волі,

про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про заміну йому не відбутої частини покарання більш м`яким, в якій просив суд розглянути можливість застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заяву підтримали, просили її задовольнити. Захисник зазначив, що засуджений має заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за виконання поставлених завдань та дотримання правил поведінки, крім того, ОСОБА_4 працевлаштований різноробочим на ДП «ПДКВС України (№ 99)».

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 , оскільки засуджений відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, має як заохочення, так і стягнення, а отже не став на шлях виправлення.

Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» у судовому засіданні також заперечував проти задоволення заяви про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення, оскільки має 14 заохочень та 10 стягнень, що свідчить про нестабільність правослухняної поведінки.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий 27.09.2007 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19.09.2008 ОСОБА_4 за ст. 304, ч. 2 ст. 296, п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та на підставі ст. 70, 74 КК України засуджено до 16 років позбавлення волі. 09.12.2008 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України засуджено до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Апеляційного суду Запорізької області від 19.09.2008, остаточно призначено покарання у вигляді 16 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.12.2016 зараховано час попереднього ув`язнення з 19.01.2008 по 25.12.2008 включно, із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 19.01.2008, кінець строку 13.02.2023.

Станом на 25.09.2020 засуджений ОСОБА_4 відбув 13 років 7 місяців 13 днів, не відбута частина покарання 2 роки 4 місяці 17 днів.

З наданої адміністрацією виправної колонії характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04.02.2008.

Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі характеризувався негативно, за допущене порушення режиму тримання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Порушення виражалось у зберіганні заборонених предметів. Стягнення накладене до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 06.04.2008 тримався в Запорізькому слідчому ізоляторі. Під час тримання характеризувався негативно, за допущене порушення режиму тримання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Порушення виражалось у зберіганні заборонених предметів. Стягнення накладене до набуття вироком чинності. Заохочень не мав.

З 05.02.2009 відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)». За час відбування покарання характеризується задовільно. Має чотирнадцять заохочень правами начальника установи. Також за час відбування покарання допустив десять порушень режиму тримання, майже всі з яких, відповідно до ст. 133 КВК України, є злісними порушеннями режиму тримання, всі стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. Працевлаштований на виробництві установи у дільниці по виготовленню сітки металевої. До праці ставиться добре, але ініціативи не проявляє.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, але робить це з метою отримати поблажливість. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи під наглядом.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, не завжди здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дотримується вимог санітарії та гігієни.

Виконує роботи із самообслуговування посередньо, хоча має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки.

Приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Фізкультура і спорт». На заходи індивідуально-виховного характеру реагує посередньо, намагається робити належні висновки.

На бере участі у роботі самодіяльних організацій засуджених.

В 2015 році закінчив курси при ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та здобув професію слюсар другого розряду.

Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі.

За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості.

У скоєному злочині провину визнає.

За вироком суду має позов 27083,50 грн, але виконавчі листи на стягнення боргу в

бухгалтерії відсутні.

28.01.2016 комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 100, 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не став на шлях виправлення та відповідно до заяви.

09.11.2017 комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

13.06.2018 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

14.03.2019 комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», як такому, що не довів свого виправлення, відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-достроково звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2019 відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Засуджений на профілактичному обліку не перебуває, але раніше перебував як схильний до нападу на адміністрацію установи. Підстав для постановки на профілактичний облік немає.

Дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 , вислухавши думку засудженого та його захисника, прокурора та представника адміністрації установи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та

навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_4 має чотирнадцять заохочень правами начальника відділення та правами начальника установи за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за виконання поставлених завдань та дотримання правил поведінки. Однак також має десять стягнень за зберігання заборонених предметів, не тактовну поведінку, вживання алкогольних напоїв, конфліктну ситуацію, порушення локалізації та паління у невстановленому місці, що потягнули за собою суворі покарання, хоча погашені і зняті на момент подання заяви.

Відповідно ст. 133 КВК України, злісним порушенням установленого порядку відбування покарання є вживання спиртних напоїв, наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів чи інших одурманюючих засобів; виготовлення, зберігання, придбання, розповсюдження інших заборонених предметів, участь у настільних азартних та інших іграх з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди; вчинення дрібного хуліганства; систематичне ухилення від лікування захворювань, що становлять небезпеку для здоров`я інших осіб.

Тобто засуджений ОСОБА_4 на протязі всього часу відбування покарання злісно порушував установлений порядок відбування покарання.

Крім того, матеріали особової справи містять відомості про те, що ОСОБА_4 , будучи звільненим від відбуття покарання з випробуванням за вчинення умисного корисного злочину (вирок Василівського районного суду Запорізької області від 27.09.2007, ст. 185 ч. 2, ст. 75 КК України), вчинив умисні злочини, один з яких у розумінні ст. 12 КК України є особливо тяжким (вирок Апеляційного суду Запорізької області від 19.09.2008, ст. 304, ч. 2 ст. 296, п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України).

Також, суд бере до уваги, що за обома вироками судами задоволені цивільні позови на загальну суму 27083,50 грн. Хоча в установі відбування покарання відсутні виконавчі листи на стягнення з засудженого коштів, це не позбавляє його обов`язку відшкодовувати завдану шкоду. З матеріалів справи вбачається, що у добровільному порядку ОСОБА_4 не відшкодовує цивільні позови потерпілим та судові витрати за проведення експертних досліджень державі.

За таких обставин, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці не доводить, що став на шлях виправлення, що згідно з законом виключає можливість заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, клопотання є передчасним і необґрунтованим, тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 6, 133, 153, 154 КВК України, ст. 12, 82 КК України, ст. 336, 369-372, 376, 392-393, 395, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 28.09.2020.

Суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

Ухвала не набрала законної сили.
Засвідчено 28.09.2020.