Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9170/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

встановила:

02.11.2020 р. до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003244 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2020 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , строком на 60 днів, а саме по 03 січня 2021 р. включно.

Суд обґрунтував своє рішення тим що є достатньо підстав вважати, що обвинувачений, з огляду на його моральні якості, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, а також на даний час недопитані потерпілий, свідки та обвинувачений, докази в судовому засіданні не перевірені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачуваний ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання або домашній арешт у нічний час.

Вказує, що судом при постановленні ухвали не взято до уваги, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений має на утриманні двох дітей, потребує медичного догляду, є інвалідом ІІ групи.

Вважає доводи прокурора про необхідність тримання його під вартою надуманими та необґрунтованими.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 05 листопада 2020 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, під час умовно-дострокового звільнення вчинив новий тяжкий злочин, крім того, на розгляді Корольовського районного суду м. Житомира перебувають кримінальні провадження за ч.3 ст.185 КК України та за ч.1 ст.125 КК України, в разі обрання менш суворого запобіжного заходу це може вплинути на його явку до суду, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі засудження вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції на даній стадії перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення про продовження ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ухвалою суду від 05.11.2020 р., який має статус обвинуваченого.

Так, ОСОБА_8 на даний час має статус обвинуваченого, щодо нього судом першої інстанції здійснюється судовий розгляд в межах висунутого йому обвинувачення, а тому лише за результатами судового розгляду по суті, після надання суду усіх доказів обвинувачення та їх всебічного, об`єктивного, безпосереднього дослідження можуть робитися висновки про те, чи є зазначені докази обвинувачення належними, допустимими, достовірними та чи доводять вони вину ОСОБА_8 .

При обранні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчими суддями було визнано, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України є обґрунтованою.

Крім того, колегія суддів враховує, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , щодо стану його здоров`я.
Право на охорону здоров`я, ефективну безкоштовну медичну допомогу, яке закріплено в Конституції України мають усі громадяни України, в тому числі і ті, щодо яких обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: