ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 666/51/16-к
Номер провадження 11-кп/819/248/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003500 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року, відносно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Херсонського міського суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 16 лютого 2021 року

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить зазначене судове рішення скасувати, та змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що тримається під вартою з 2015 року. При цьому продовження строку дії запобіжного заходу здійснюється на одних і тих самих підставах, які прокурором жодним чином не обґрунтовані.

Крім того звертає увагу, що має міцні соціальні зв`язки, його готові взяти на поруки та забезпечити житлом і роботою.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просила апеляційний розгляд справи проводити за її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0003500 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

18 грудня 2020 року під час судового засідання прокурор звернуся до вказаного суду першої інстанції із усним клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що судовий розгляд кримінального провадження триває, в ході якого ще необхідно допитати свідків та дослідити письмові докази, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України. Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення ОСОБА_7 вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росі" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187 (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинених особою, яка раніше вчинила розбій), п.6 ч.2 ст.115 КК України (умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів).

Інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, оскільки пов`язані з посяганням на життя та здоров`я людини з корисливих мотивів.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів (а.п.17-29), міцних соціальних зв`язків, які б стримували його від ухилення від органів досудового розслідування не має, характеризується негативно (а.п.36), враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки не має постійного місця проживання, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки схильний до вчинення злочинів, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, твердження обвинуваченого про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями, наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має міцні соціальні зв`язки суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такі посилання не обґрунтовані жодними доказами та не доведені стороною захисту. Долучена до апеляційної скарги громадська характеристика не спростовує наявні в матеріалах провадження відомості щодо негативної репутації обвинуваченого.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що його готові взяти на поруки та забезпечити житлом і роботою, то колегія суддів вказані відомості хоч і приймає до уваги, проте вказані аргументи не є безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки визначальним в даному питанні є існування ризиків неналежної процесуальної поведінки, яким як вже зазначалося неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. На переконання колегії суддів запобіжний захід у виді особистої поруки, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 та відомості, що характеризують обвинуваченого не зможе запобігти встановленим у справі ризиками, які на даний час продовжують існувати.

Крім того, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та правомірно клопотанням прокурора продовжив обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3