печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального ОСОБА_3 кримінальному провадженні № 0001395 від 12.05.2017 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

24.11.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального ОСОБА_3 кримінальному провадженні № 0001395 від 12.05.2017 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

25 листопада 2020 року, до початку розгляду клопотання, стороною кримінального провадження, прокурором було подане клопотання про розгляд клопотання у його відсутність, також, слідчий у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить слідчого суддю задовольнити вказане клопотання.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.
Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.
Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001395 від 12.05.2017 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням установлено, що в 2013 році Господарським судом Київської області розглядалась справа № 911/2174/13 за позовом ТОВ «КОМПАНІЯ «ГАЛНАФТОІНВЕСТ» (первісний позивач) до Українсько-канадського спільного підприємства у формі ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД» (далі СП ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД») та ТОВ «УКРЖИТЛОКОМУНБУДСЕРВІС» про стягнення 5000,00 грн. штрафу за порушення умов договору. Крім того, при розгляді даної справи судом розглядався зустрічний позов СП ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД» до ТОВ «КОМПАНІЯ «ГАЛНАФТОІНВЕСТ» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном.

За результатами розгляду даної справи суддею Господарського суду Київської області ОСОБА_4 02.07.2013 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовлено повністю, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено в повному обсязі та визнано за СП ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД» (79013, м. Львів, вул. Вербицького, 5/1, ) право власності на нежитловий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на багатофункціональний комплекс загальною площею 172,5 кв.м., баню площею 48,3 кв.м., бесідку площею 27,6 кв.м., гараж площею 8,2 кв.м., альтанку площею 12,7 кв.м. та колодязь об`ємом 3 м/п, а також зобов`язано ТОВ «КОМПАНІЯ «ГАЛНАФТОІНВЕСТ» повернути СП ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД» зазначений багатофункціональний комплекс.

У відповідності до вказаного Рішення Господарського суду Київської області Державною реєстраційною службою України 22.01.2014 за №10155620 зареєстровано право власності на зазначені об`єкти нерухомості за СП ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД».

У подальшому, Київським апеляційним господарським судом 02.09.2014 прийнято Постанову у справі № 911/2174/13, яким апеляційні скарги заступника прокурора Київської області та заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері задоволено, а рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2013 року у справі № 911/2174/13 скасовано, змінено резолютивну частину рішення та відмовлено в первісному та зустрічному позові.

Далі, відповідно до Постанови Київського Окружного адміністративного суду від 10.07.2015 скасовано рішення Державної реєстраційної служби України № 10155620 від 22.01.2014 про державну реєстрацію права власності за СП ТОВ «ГАЛЕВ ЛТД» на багатофункціональний комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Незважаючи на те, що судовий спір фактично був між двома юридичними особами та Рішення Господарського суду Київської області від 2.07.2013 року було скасовано, 02.08.2016 державним реєстратором виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області ОСОБА_5 на підставі підробленого рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/2174/13 зареєстровано право власності на вказаний комплекс за фізичною особою - ОСОБА_6 .

У подальшому 02.09.2016, приватними нотаріусами Львівського нотаріального округу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було посвідчено договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також зареєстровано право власності за новим власником.

У подальшому будучи допитаний як свідок ОСОБА_6 не зміг надати конкретних відомостей щодо виникнення у нього права власності на об`єкт нерухомості зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та показав, що оформленням права власності займались юристи з міста Києва, хто саме йому не відомо, на більшість питань поставлених слідчим відповіді не надав.

Будучи допитаний як свідок теперішній власник нерухомого майна ОСОБА_9 показав, що придбав нерухоме майно у ОСОБА_6 за рекомендацією знайомих, особисто придбаний майновий комплекс не бачив.

Будучи допитані як свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показали, що не мають жодного відношення до оформлення права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналізом показів наданих вказаними особами встановлено розбіжності, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у т.ч. протоколами складеними за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Будучи допитана як свідок державний реєстратор виконавчого комітету Ірпінської міської ради ОСОБА_5 повідомила, що для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 до неї звернувся ОСОБА_6 особисто, який надав пакет документів для реєстрації, у т.ч. ухвалу Господарського суд Київської області № 911/2174/13 та копії особистих документів. У випадку якщо б документи подавались іншою особою у справі обов`язково була б наявна відповідна довіреність.

Також будучи допитаний як свідок суддя Господарського суду Київської області ОСОБА_4 показав, що дійсно в його провадженні перебувала господарська справа № 911/2174/13, де провадження здійснювалось між двома юридичними особами. У подальшому оглянувши рішення суду надане йому для огляду, яке стало підставою для проведення державної реєстрації права власності державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради 02.08.2016, ОСОБА_4 повідомив, що рішення є підробленим оскільки таке рішення ним не виносилося та не підписувалося, також на ньому міститься гербова печатка суду, що суперечить правилам діловодства Господарського суду Київської області, крім того фізична особа не може бути стороною провадження в такій категорії справ.

На даний час в органу досудового розслідування є підстави вважати, що будівлі та приміщення нежитлового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- багатофункціональний комплекс загальною площею 186,2 кв.м;

- баня загальною площею 54,1 кв.м;

- альтанка загальною площею 10 кв.м;

- нежитлова будівля загальною площею 123,7 кв.м;

- нежитлова будівля загальною площею 21,8 кв.м., мають доказове значення для встановлення істини по вказаному кримінальному провадженню, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому мають ознаки речових доказів та визнані речовими доказами постановою слідчого від 20.11.2020 року.

Прокурор вказує, що метою арешту вилучених речей і документів є забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктами 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: забезпечення речових доказів.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так, слідчим суддею встановлено, що 20.11.2020 вмотивованою постановою слідчого нежитлові приміщення визнано речовими доказами.

Прокурором доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального ОСОБА_3 кримінальному провадженні № 0001395 від 12.05.2017 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, користування, розпоряджання на об`єкт нерухомого майна, будівлі та приміщення нежитлового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18), а саме багатофункціональний комплекс загальною площею 186,2 кв.м, баню загальною площею 54,1 кв.м, альтанку загальною площею 10 кв.м, нежитлову будівлю загальною площею 123,7 кв.м, нежитлову будівлю загальною площею 21,8 кв.м., які на праві приватної власності зареєстровані за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1