Справа № 152/1100/20
Провадження №11-кп/801/129/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року, якою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №0000010 від 03.01.2013 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 05.05.2010 приблизно о 22 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документу на транспортний засіб, керуючи технічно справним мотоциклом марки «Дніпро», державний номерний знак НОМЕР_1 , без застебнутого мотошолому на голові, рухаючись по автодорозі сполученням «Немирів-Могилів-Подільський» в напрямку м. Немирів, в районі 37км.+850м, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.1 (а,б), 2.3 (г), 2.9 (а), 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого перехрестя з нерівнозначною дорогою для заїзду в с. Рахни - Лісові Шаргородського району Вінницької області, не переконавшись, що його маневр буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та почав виконувати маневр повороту ліворуч, не надавши переваги для руху і, з необережності, допустив зіткнення з технічно справним автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми: крововиливу в м`які тканини голови в лобно-скроневій ділянці зліва, поширеного субарахноїдального крововиливу; множинних саден на чолі справа, на правій брові; крововиливу в лівий скроневий м`яз; закритої тупої травми грудей: перелому 4-9 ребер справа по середньо-паховій лінії, заболю легень; розриву правої легеневої артерії; крововиливів в переднє та заднє середостіння; множинних саден на правій половині грудної клітки; закритої тупої травми живота: розриву печінки; множинних саден на правій руці, в ділянці обох колінних суглобів, на 5-му пальці правої ступні та помер. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 79/80к від 22.07.2010 сполучна травма тіла, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та стоїть в причинному зв`язку зі смертю.
До суду надійшло клопотання начальника Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з часу вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло десять років. ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень не вчинив, до кримінальної відповідальності не притягувався, надав письмову згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, отже у відповідності до ст.49 КК України є підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №0000010 від 03.01.2013 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 просить змінити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вказати у резолютивній частині ухвали про стягнення із ОСОБА_8 , на користь держави 2693,96 грн. процесуальних витрат за проведення автотехнічної експертизи №103а від 18.05.2010 року, транспортно-трасологічної експертизи №117а від 17.06.2010 року, автотехнічної експертизи №118а від 17.06.2010 року, автотоварознавчої експертизи №103 від 19.07.2010 року, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції при постановленні вищезазначеної ухвали питання про звільнення ОСОБА_8 від оплати процесуальних витрат у зв`язку з його майновим станом не вирішував, а тому вони підлягають стягненню з останнього.
Підозрюваний ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора та просив залишити її без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Постанови ВПВС від 17.07.2020 року у справі №598/1781/17 ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України. Оскільки ст.126 КПК України не визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС зробила висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвала), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.
Разом з тим, прокурор клопотання про компенсацію судових витрат у підготовчому судовому засіданні не заявляв, доказів у підтвердження їх розміру, суду не подавав; із технічного носія інформації вбачається, що прокурор відмовився від стягнення процесуальних витрат, не надав докази у їх підтвердження.
Прокурор не позбавлений права звернутися до суду, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат відповідно до положень ч.5 ст.534 КПК України.
Заслухавши прокурора, який підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Велика Палата Верховного Суду у справі №598/1781/17 дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.
Суд першої інстанції питання про звільнення ОСОБА_8 від оплати процесуальних витрат у зв`язку з його майновим станом не вирішував, чим допустив істотні порушення вимог процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розмір процесуальних витрат на залучення експертів для проведення автотехнічної експертизи №103а від 18.05.2010 року, транспортно-трасологічної експертизи №117а від 17.06.2010 року, автотехнічної експертизи №118а від 17.06.2010 року, автотехнічної експертизи №103 від 19.07.2010 року сукупно становить 2693,96 гривень.
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваної ухвали стосовно ОСОБА_8 допустив істотні порушення вимог ст.ст.126,412 КПК України, а тому ухвалу суду слід змінити, з ОСОБА_8 слід стягнути процесуальні витрати за проведення автотехнічних експертиз на загальну суму 2693,96 гривень.
Керуючись ст.ст.405, 407,409, 412, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №0000010 від 03.01.2013 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказати у резолютивній частині ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави 2693,96 гривень процесуальних витрат за проведення автотехнічної експертизи №103а від 18.05.2010 року, транспортно-трасологічної експертизи №117а від 17.06.2010 року, автотехнічної експертизи №118а від 17.06.2010 року, автотехнічної експертизи №103 від 19.07.2010 року.
Врешті ухвалу суду залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4