Провадження №11-сс/801/887/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 11.01.2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки в м. Горлівка Донецької області, українки, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 3 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_9 задоволено.
Продовжено строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 25.01.2021 року.

Ухвала про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою діє до 25.01.2021 року.

Згідно клопотання слідчого встановлено, що ОСОБА_10 приблизно у січні 2020 року вступила у змову із ОСОБА_11 для спільного вчинення злочинних дій, пов`язаних із наданням послуг по незаконному отриманню пенсійних на території підконтрольній українській владі, з метою сприянням учасникам терористичної організації, поняття якої визначено ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», під назвою «Донецька народна республіка» (надалі - ДНР)
Усвідомлюючи всі вказані обставини, діючи умисно, у січні 2020 року, перебуваючи у м. Бахмут Донецької області з метою отримання незаконних прибутків від надання посередницьких послуг по незаконному отриманню пенсійних виплат учасникам терористичної організації «ДНР» та мешканцям тимчасово окупованих території Донецької області (далі ТОТ), ОСОБА_7 , вступила у змову із провідним економістом територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/0289 АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_11 .

Відповідно до розподілу обов`язків, ОСОБА_7 здійснювала пошук осіб, які не можуть виїхати на територію контрольовану українською владою та зацікавлені в отриманні документів або грошових коштів на підконтрольній українській владі території, організовувала отримання документів, що посвідчують особу, отримувала грошові кошти в установах АТ «Державний ощадний банк України», здійснювала їх переміщення через лінію розмежування документів, банківських карток та незаконно отриманих грошових коштів.

У свою чергу, ОСОБА_11 діючи у змові із ОСОБА_7 здійснював моніторинг внутрішніх банківських баз даних на предмет нарахування значних грошових сум громадянам, передавав останній вказані відомості, забезпечував у порушення вимог Постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» проведення ідентифікації громадян за фактичної їх відсутності та безперешкодне зняття грошових коштів у касах банку.

Так, у період з 24 по 27 січня 2020 року, перебуваючи у м. Бахмут Донецької області, ОСОБА_11 , діючи у змові із ОСОБА_7 з метою сприяння учаснику незаконного збройного формування ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що останній як учасник терористичної організації «ДНР» не має можливості безперешкодного отримання грошових коштів, діючи з корисливих мотивів, незаконно здійснив підготовчі дії - підключив наданий йому ОСОБА_7 номер телефону як фінансовий номер для Веб-банкінгу, відслідкував надходження коштів у сумі 358000 грн., про що відразу повідомив останній.

У подальшому, діючи відповідно до попередніх домовленостей із ОСОБА_11 , протягом 28-31 січня 2020 року ОСОБА_7 незаконно зняла з рахунку ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 358000 грн. та розподілила з ОСОБА_11 винагороду за сприяння названому учаснику терористичної організації «ДНР».

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, змінити запобіжний захід відносно підозрюваної ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби з 22-00 год. по 06-00 год. за адресою АДРЕСА_2 за місцем реєстрації адвоката ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги захисника в інтересах підозрюваної мотивовано тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 є необгрунтованим, ні в клопотанні слідчого погодженого з прокурором, ні в додатках до нього не містилось жодного доказу, підтверджуючого причетність ОСОБА_7 до злочинної діяльності повязаної із тероризмом, факт вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України не було доведено. Захисник вважає, що затримання ОСОБА_7 є незаконним.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги вимоги ст. 194 КПК України.
Всупереч ст. 178 КПК України судом зовсім не враховано, що ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання, стійкі соціальні звязки, заміжня, виховує малолітню дитину, з 2016 року має третю групу інвалідності з причини загального захворювання, страждає на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II стадії,II ступеня, IV кризове протікання.
Також досі не проведено психолого-психіатричну експертизу та не встановлено чи здатна ОСОБА_7 з урахуванням її індивідуальних особливостей емоційного стану розуміти реальний зміст власних дій.
Стороною обвинувачення не було доведено чому неможливо застосувати більш мякий запобіжний захід домашній арешт.
Жодної обставини, яка вказує на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою стороною обвинувачення не вказано.
В клопотанні про продовження строку тримання під вартою взагалі не мається ніякого посилання на ст. 199 КПК України, тобто вимоги вказаної норми свідомо проігноровано взагалі.
При наявності зазначених порушень, судом прийнято рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, внаслідок чого продовжується незаконне обмеження прав підозрюваної.
В умовах перебування під вартою, стан здоров`я ОСОБА_7 погіршується, в разі продовження даного запобіжного заходу існує можливість настання негативних наслідків у вигляді хронічного захворювання, що потребує тривалого та витратного лікування.

Захисник ОСОБА_6 в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі та участі підозрюваної ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що підозра належним чином обгрунтована, ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, зареєстрована та фактично проживає на тимчасово окупованій території у м. Горлівка Донецької області, яка непідконтрольна українській владі, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом незаконного перетину лінії розмежування, триває встановлення усіх осіб, які можуть бути причетними, ОСОБА_7 , розуміючи суть пред`явленої підозри, може впливати на свідків з метою зміни, спотворення показів, тому суд вірно продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ст.199 ч.3 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184 КПК України, бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Оскаржувана ухвала слідчого судді, на думку апеляційного суду, відповідає вказаним вимогам.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 11.01.2020 року ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.
19.08.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2020 року строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 11.01.2020 року продовжено до шести місяців, тобто до 29.01.2020 року.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя перевірив обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення.
За правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).
У справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування
На стадії вирішення питання про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.
За таких, обставин у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи захисника ОСОБА_6 щодо відсутності доказів обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо незаконного затримання ОСОБА_7 є безпідставними.
Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання особи, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу слідчий суддя дослідив доводи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій, а також з урахуванням того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення в сфері громадської, національної безпеки України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а також те, що підозрювана не має постійного місяця роботи, зареєстрована та фактично проживає на тимчасово окупованій території у м.Горлівка Донецької області, яка непідконтрольна українській владі, ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, тривають, обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваної ОСОБА_7 під вартою, що унеможливлює обрання підозрюваній більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваної та запобігти ризикам, доведеним прокурором.
Твердження у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , що сторона обвинувачення не довела наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , щодо стану здоровя підозрюваної, яка має серйозні проблеми зі здоровям, потребує нагляду лікаря, лікування, як на підставу застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки стороною захисту не надано доказів, що зазначені обставини перешкоджають утриманню ОСОБА_7 під вартою.

В матеріалах провадження відсутні відомості, що підозрювана ОСОБА_7 з заявами про надання медичної допомоги щодо її стану здоровя до адміністрації установи, в якій вона утримується зверталася.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що хоча захисник ОСОБА_6 заперечує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак ставить питання про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, оскільки застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, на думку захисника, зможе забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.

Слідчий суддя, оцінюючи в сукупності обставини, які враховуються при продовженні запобіжного заходу, з урахуванням конкретних обставин та обсягу слідчих дій, які необхідно виконати у кримінальному провадженні, та, виходячи з того, що продовження строку тримання під вартою здійснено в межах досудового розслідування до 26.11.2020 року і не перевищує розумних меж, та, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», прийняв законне, обгрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
З вказаним рішенням слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника
Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції.
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4