Справа № 299/2961/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
18.11.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/541/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_6 (далі - слідчий), погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 (далі - прокурор), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, тому має бути скасована. Стверджує, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Враховуючи те, що на розгляді у Виноградівському районному суді щодо ОСОБА_7 перебувають 2 обвинувальні акти за ч. 2 ст. 307 КК України, підозрюваний ніде не працює, не має постійного джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків, які б утримували його за місцем проживання та продовжує вчиняти злочини пов`язані із незаконним обігом наркотичних речовин, а тому існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Зазначає, що слідчий суддя помилково дійшов висновку про те, що органом досудового розслідування та прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_14 , неявка яких з огляду на положення ст. 405 цього Кодексу не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що: прокурор, підозрюваний та адвокат належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; від учасників судового провадження не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин їх неявки; що судове провадження перебуває на розгляді апеляційного суду з 22.09.2020 і його розгляд неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою прокурора, підозрюваного та адвоката на його розгляд до апеляційного суду.
Колегія суддів вважає, що затримання та тримання особи під вартою мають бути законними, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини ( ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка полягає в захисті людини від свавілля.
Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: а)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; б) наявність конкретних фактичних та правових підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до вимог ст. 178 цього ж Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а відповідно до ст. 183 цього Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор під час розгляду клопотання про застосування цього запобіжного заходу доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до частини другої статті 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а відповідно до частини третьої статті 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Слідчий суддя вирішуючи питання про взяття під варту, перш за все має вирішити питання, чи існують підстави для розумної підозри щодо причетності підозрюваного до злочину.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, - ініціаторів клопотань і, зокрема, прокурора.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
З ухвали слідчого судді вбачається, що під час розгляду клопотання участь у його розгляді приймали як підозрюваний ОСОБА_7 , так і його захисник адвокат ОСОБА_14 , що свідчить про дотримання слідчим суддею вимог передбачених ст. 193 КПК України.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що надані органом досудового розслідування докази (документи) не містять даних у підтвердження наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема, ризиків того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, з метою переховування від органів досудового розслідування може виїхати за межі Закарпатської області, впливати на свідків та потерпілого в кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки. При оцінці викладених у судовому рішенні висновків, колегія суддів зазначає, що матеріали за клопотанням не містять будь-яких відомостей про те, що у даному кримінальному провадженні будь-хто визнавався потерпілим, тому доводи клопотання у цій частині визнаються такими, що не підтверджені будь-якими даними.
Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що у ній не міститься будь-яких даних у підтвердження існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема, у підтвердження ризиків, на які слідчий посилається у клопотанні.
Колегія суддів також зазначає, що не з`явившись на розгляд апеляційної скарги прокурор позбавив себе можливості довести обґрунтованість викладених у ній доводів щодо незаконності судового рішення у частині висновків щодо передбачених ст. 177 КПК України ризиків. Окрім того, колегія суддів вважає, що матеріали за клопотанням не містять будь-яких даних про те, що на розгляді у Виноградівському районному суді щодо ОСОБА_7 перебувають 2 обвинувальні акти за ч. 2 ст. 307 КК України, тому доводи апеляційної скарги у цій частині визнаються недоведеними і тому відхиляються.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість викладених у судовому рішенні висновків щодо пред`явленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182).
Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 Конвенції.
Відповідно до практики ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 пар. 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.
Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права : розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Друге питання факту : мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.
Колегія суддів враховує, що стандарт переконання розумна підозра достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт поза розумним сумнівом, який вимагається для кримінального засудження.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість.
При прийнятті судового рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 . При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього будь - якого запобіжного заходу, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що не з`явившись на розгляд апеляційної скарги прокурор позбавив себе можливості довести обґрунтованість викладених у ній доводів щодо наявності доказів, які підтверджують обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри за ч. 2 ст. 307 КК України та щодо незаконності судового рішення у цій частині.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 будь-якого запобіжного заходу, колегія суддів бере до уваги положення ст. 2 КПК України у частині завдань кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не має.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено й обвинувальний акт направлений до місцевого суду для його розгляду.
Окрім того, приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, що не з`явившись на розгляд апеляційної скарги прокурор позбавив себе можливості довести обґрунтованість викладених у ній доводів.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 404, 405, 407,418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2020 року, якою відмовлено у застосуванні щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: