Справа № 202/3043/20
Провадження № 1-кс/202/6430/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
14 вересня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 10.01.2020 року, -
В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим із прокурором, в якому просить накласти арешт шляхом позбавлення ОСОБА_5 права на відчуження, розпорядження, користування майном, а саме на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», (МФО 305299); зупинити видаткові операції по рахункам, які обслуговуються картками НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 АТ КБ «ПриватБанк», та зобов`язати службових осіб вказаного банку зробити відмітку на постанові суду з даними про залишок грошових коштів на цих рахунках.
Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 10.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме за фактом незаконного зберігання та збуту групою осіб на території Дніпропетровської області наркотичних засобів.
08.09.2020 року в рамках кримінального провадження під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 було виявлено та вилучено банківські картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .
Цього ж дня ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 отримував дохід від діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.
Таким чином, на думку слідчого, грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», є речовими доказами, оскільки набуті кримінально протиправним шляхом та отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Крім того, санкція статті 307 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна. У зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Слідчий у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 10.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, в даному кримінальному провадженні 8 вересня 2020 року був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 , під час якого вилучено зокрема банківські картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .
Заявляючи клопотання про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», шляхом позбавлення ОСОБА_5 права на відчуження, розпорядження, користування цим майном, а також зупинити видаткові операції по даним рахункам, слідчий посилається на те, що грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на рахунки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», є речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є підстави вважати, що вони набуті кримінально протиправним шляхом, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, крім того, санкція статті 307 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
Вирішуючи клопотання слідчого, слідчий суддя враховує, що відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною другої статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини третьою статті 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Слідчий суддя звертає увагу, що матеріали клопотання про накладення арешту не містять даних щодо власника рахунків, на які слідчий просить накласти арешт, та розмір наявних на них коштів.
Сам по собі факт вилучення під час обшуку банківських карток та визнання грошових коштів, що знаходяться на рахунку (без зазначення їх розміру), не є підставою для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Будь-яких об`єктивних даних щодо належності ОСОБА_5 рахунків, на які слідчий просить накласти арешт, наявності на них грошових коштів, отриманих внаслідок кримінального правопорушення, зокрема збуту наркотичних засобів, у матеріалах клопотання слідчого немає.
Крім того, слідчим не було долучено до клопотання копію повідомлення ОСОБА_5 про підозру за статтею Кримінального кодексу України, що передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.
На переконання слідчого судді, в даному випадку накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на рахунки, які обслуговуються картками, за № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , не відповідатиме завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності.
За таких обставин у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173 369-372 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 10.01.2020 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1