У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2893/20

№ 1-кп/183/1251/20

21 липня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 50000416 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 28 травня 2020 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, підготовче судове засідання по якому було призначено на 01.06.2020 року, однак не було проведено у строк відповідно з вимогами ст. 314 КПК України у зв`язку із неявкою потерпілого та відсутністю у суду підтвердження його належного сповіщення, а також неявкою в судове засідання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому підготовче судове засідання проведено 21.07.2020 року.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає, подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_8 , кожен окремо, не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, разом з тим вважають, що застосований до ОСОБА_3 вказаний запобіжний захід є занадто м`яким і в даному випадку до обвинуваченого повинен бути застосований запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою, але вони не є ініціаторами питання зміни запобіжного заходу.

Захисники ОСОБА_3 адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо, заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, просили обвинувальний акт повернути прокурору через його невідповідність вимогам закону, про що подали відповідні клопотання. Крім того, заперечували проти продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на особисте зобов`язання. Адвокат ОСОБА_5 просив долучити до матеріалів кримінального провадження довідку відповідно до якої ОСОБА_3 мав наміри працевлаштуватися водієм у ФОП ОСОБА_10 у нічний час, однак йому було відмовлено у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисників, з приводу повернення обвинувального акту прокурору, просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Вислухавши думку учасників процесу суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вказаною нормою законодавець встановив вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом прокурору, що передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Нормами чинного законодавства передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.
Як вбачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 189 КК України вказані вимоги закону органом досудового розслідування були дотримані.
Суд вважає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 зазначені всі обов`язкові відомості, визначені ч. 2 ст. 291 КПК України, а клопотання сторони захисту з цього питання є необґрунтованими.

Щодо посилання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору, щодо грубого порушення права на захист ОСОБА_3 у зв`язку з неповнотою опису фактичних обставин і формулювання обвинувачення, оскільки останній має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення, та яких саме протиправних дій його обвинувачують, суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції з прав людини Європейський суд покликаний вбачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, яка розглядається (Девеер проти Бельгії від 27 лютого 1980 року).
З огляду на те, що досудове розслідування по кримінальному провадження відносно ОСОБА_3 завершено, учасників провадження про це повідомлено та зі змістом обвинувального акту ознайомлено у визначеному законом порядку, тому обвинувачення ОСОБА_3 слід вважати таким, що сформульовано органом досудового розслідування в обвинувальному акті відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
До того ж, захисник ОСОБА_5 у своєму клопотанні однією з підстав повернення обвинувального акту прокурору, зазначає складання повідомлення про підозру ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та подальше його вручення, йому як адвокату, та дружині померлого, та вказує на ряд допущенних процесуальних недоліків з цього приводу.
Відносно викладеного суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Оскільки судом розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, підстави на які у своєму клопотанні вказує захисник ОСОБА_5 з приводу підозри померлому ОСОБА_11 , не можуть слугувати підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

Посилання захисника ОСОБА_5 , як на підставу повернення обвинувального акту прокурору, наявність недоліків щодо висновків експертиз та судових витрат у кримінальному провадженні, суд вважає передчасними та такими, що порушують, передбачений статтею 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно до якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, повертаючи обвинувальний акт прокурору з зазначених захисником підстав, суд вдасться до аналізу та формулювання певних висновків, фактично оцінивши обставини, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, чим вийде за межі предмету судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд не вправі давати оцінку доказам та обставинам наведеним в обвинувальному акті та здійснювати аналіз процесуальних дій проведених органом досудового розслідування у підготовчому судовому засіданні, крім випадків передбачених статтею 303 КПК України.
З огляду на зазначене суд вважає, що в задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору необхідно відмовити та призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Дослідивши клопотання прокурора з приводу продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 та вислухавши думку учасників судового провадження з вказаного питання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При вирішенні питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту суд враховує наявність у останнього постійного місця проживання та місця реєстрації.
Судом при вирішенні вказаного питання також враховується те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 7 років, а тому може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, а також з погрозою вбивства, вказує на те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, з метою зміни їх показань у суді, зважаючи на те, що вони ще не допитані судом.
До того ж відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого та свідків по даній справі.
Суд вважає, що на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , не вбачається, оскільки запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту, який слід застосувати в період часу з 21.00 години до 07.00 години кожного дня, є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому злочину, може забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків та унеможливить переховування останнього від суду та завадить ОСОБА_3 впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суду не надано.

Довідку, яку захисником ОСОБА_5 долучено до матеріалів кримінального провадження з приводу неможливості ОСОБА_3 працевлаштуватися в ФОП ОСОБА_10 в нічний час у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу, суд вважає непереконливим аргументом для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Так, до ОСОБА_3 судом застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло з 21.00 години до 07.00 години кожного дня, тобто у денний час доби ОСОБА_3 може вільно пересуватися, працевлаштовуватися та виконувати будь-яку роботу, яка не заборонена законом.

З огляду на обставини на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне, продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 до 21 серпня 2020 року включно.

Разом з тим прокурором про наявність даного клопотання було повідомлено лише під час підготовчого судового засідання 21.07.2020 року, та не вручено учасникам судового провадження за 3 години до його розгляду, як того вимагає ч. 2 ст. 184 КПК України.

Необхідно також зазначити, що в клопотанні прокурора невірно зазначено місце проживання обвинуваченого, яке він не повинен залишати в період часу з 21.00 години до 07.00 години кожного дня.
Так як встановлено під час судового засідання 01.06.2020 року обвинувачений ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і саме за цією адресою йому заборонено залишати місце проживання в період часу з 21.00 години до 07.00 години кожного дня, однак в клопотанні прокурор вже два рази поспіль адресою за якою ОСОБА_3 заборонено залишати житло вказує: АДРЕСА_2 .
При цьому в ухвалі від 01.06.2020 року судом було наголошено про наявність вказаних недоліків клопотання, та звернено увагу прокурора з цього приводу, однак як вбачається з поданого прокурором клопотання, вимоги суду були проігноровані.
Ігнорувати наявні недоліки в процесуальних документах суд не може, тому для додержання органами досудового розслідування вимог Кримінального процесуального законодавства суд вважає за необхідне вкотре звернути увагу керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на неналежне виконання своїх посадових обов`язків процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню при зверненні до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу.
Зазначені недоліки, допущенні прокурором в клопотанні про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту є суттєвими, та вказують на те, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Крім того, під час судового засідання представником потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_8 було подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 2 400 000 гривень, який повинен бути залишений без руху з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У відповідності до ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Так, відповідно ч. 3 ст. 175 ЦПК містить перелік вимог, які повинна містити позовна заява.
Однак в поданому позивачем ОСОБА_9 цивільному позові не в повній мірі виконані вимоги статті 175 ЦПК України, а саме: не зазначено, реєстраційні номери облікових карт платників податків (для фізичних осіб) за їх наявності або номери і серію паспорта сторін, відомі номери засобів зв`язку, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти сторін, якщо такі відомі, поштові індекси.
Також, у відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Так, відповідно до частин 1 та 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно із частинами 1, 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Крім того, відповідно до п. 10 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною 4 ст. 175 ЦПК України передбачено, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 314, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.00 годину 31 липня 2020 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участю учасників процесу.

В задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 21 серпня 2020 року включно, з покладенням на нього обов`язків:

- не залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду з 21.00 години до 07.00 години кожного дня;

- прибувати до суду за кожною вимогою.

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь моральної шкоди в сумі 2 400 000 гривень - залишити без руху.
Надати ОСОБА_9 десятиденний строк, з дня вручення ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.
У разі невиконання ОСОБА_9 вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатись не поданою та буде повернута позивачу.

Наполегливо повторно звернути увагу керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на неналежне виконання своїх посадових обов`язків процесуальним керівником по даному кримінальному провадженню при зверненні до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1