Дата документу 07.09.2020 Справа № 331/2075/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/2075/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1441/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 7 вересня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_7 на початку березня 2020 р., при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час та місці, маючи умисел на незаконне носіння та зберігання з метою збуту вибухового пристрою, без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, шляхом одержання в подарунок від невстановленої особи, незаконно придбав вибуховий пристрій, а саме: саморобний вибуховий пристрій, виготовлений на основі уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення з корпусом бойового унітарного пострілу осколкової гранати ВОГ-17М, який містить в собі заряд бризантної вибухової речовини гексоген.
Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігаючи при собі, порушуючи вимоги ст.39 ЗУ «Про Національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 р., «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 р., переніс саморобний вибуховий пристрій до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжив зберігати з метою подальшого збуту до 06.04.2020 р.
6 квітня 2020 р., приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут вибухового пристрою, без передбаченого законом дозволу, знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою отримання прибутку та покращення свого матеріального становища від продажу вибухового пристрою, під час телефонної розмови з ОСОБА_10 , домовився з останнім про подальшу зустріч з метою збуту гранати за грошові кошти в сумі 2000 гривень.
6 квітня 2020 р., приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 , взяв саморобний вибуховий пристрій, переніс його на берег річки поблизу будинку № 2 по вул.Благовіщенська в м.Запоріжжя, де зустрівся з ОСОБА_10 та незаконно, без передбаченого законом дозволу, збув останньому зазначений вибуховий пристрій, отримавши грошові кошти в сумі 2000 гривень.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 р., призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 6 квітня 2020 року.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення остаточного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд при призначенні остаточного покарання невірно визначив його спосіб, вказавши в резолютивній частині вироку, що покарання призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, що не узгоджується з положеннями ч.4 ст. 70 КК України.

Просить вирок суду змінити, вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Відповідно ч.4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, пославшись на невірність визначення способу призначення покарання за ч.4 ст. 70 КК України.
Сторона захисту у судовому засіданні не заперечувала проти доводів та вимог апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Впродовж судового засідання ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції,у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують обвинуваченого, стосуються судових витрат та речових доказів

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 263 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині призначення остаточного покарання.

Зміст апеляційної скарги прокурора зводиться до незгоди із визначенням способу призначення ОСОБА_7 остаточного покаранням за ч.4 ст. 70 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, звертаючись до змісту резолютивної частини оскаржуваного вироку, вбачається, що місцевий суд при визначенні остаточного покарання місцевий суд, посилаючись на вимоги ч.4 ст. 70 КК України, призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 року, що фактично відповідає вимогам ст. 71 КК України та є помилковим.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 263 КК України до постановлення попереднього вироку, місцевий суд, вірно посилаючись на положення ч.4 ст. 70 КК України, мав призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 року.

Вид та розмір призначеного оскаржуваним вироком покарання за ч.1 ст. 263 КК України та остаточного покарання з застосованим місцевим судом принципом складання покарань прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються.

Отже, оскільки по кримінальному провадженню має місце неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме принципу визначення остаточного покарання за ч.4 ст. 70 КК України, колегія суддів, не вирішуючи питання, якими би погіршувалося правове становище обвинуваченого,відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, змінює оскаржуваний вирок, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4