Провадження № 1-кп/947/464/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002691 від 28.09.2018 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Галі Грузії, громадянина Грузії, грузина, не працюючого, не маючого місця реєстрації та постійного місця проживання на території України, раніше судимого:
-вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 28.09.2020 року за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 х місяців арешту;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

09.08.2018, точний час та місце не встановлено, Колбая Звіад та Особа у відношенні якої матеріали виділені в окреме провадження, вступили між собою в злочинну змову, направлену на таємне викрадання чужого майна, та 09.08.2018 приблизно о 09:50 годині Особа у відношенні якої матеріали виділені в окреме провадження, перебуваючи в змові з Колбая Звіадом, знаходячись на ділянці узбіччя автодороги, прилеглої до будівельного ринку «Селянка» по проспекту Небесної Сотні, в м. Одесі, маючи корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, в той час якОСОБА_6 відволікав розмовою увагу водія ОСОБА_7 , який зупинився на узбіччі автомобільної дороги, прилеглої до пав.14б/10 будівельного ринку «Селянка» по проспекту Небесної Сотні, в м. Одесіна автомобілі «Mersedes c180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу відчинив праві задні дверцята зазначеного автомобілю, звідки таємно викрав належну ОСОБА_7 сумку темно-коричневого кольору, грошової вартості не має, в якій знаходилися: посвідчення водія і податковий номер на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобілю «Mersedes c180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , портмоне чорного кольору із грошовими коштами в сумі 400 доларів США, що по курсу НБУ України станом на 09.08.2018 складає 10785 грн. і 17000 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли майнову шкоду ОСОБА_7 в розмірі 27785 грн.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 09.08.2018, в період часу між 10:00 та 11:50, точний час не встановлено, в невстановленому місці, обвинувачений ОСОБА_6 та Особа у відношенні якої матеріали виділені в окреме провадження, вступили між собою в злочинну змову направлену на таємне викрадання чужого майна повторно, та 09.08.2018 приблизно о 12:00 годині Колбая Звіад, перебуваючи в змові з Особа у відношенні якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись на території, прилеглої до будинку №9 по проспекту Академіка Глушко м. Одеси, маючи корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, в той час якОсоба у відношенні якої матеріали виділені в окреме провадження, спостерігала за навколишньою обстановкою, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу відчинив праві передні дверцята автомобілю «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_9 барсетку чорного кольору вартістю 400 грн., в якій знаходилися: дві зв`язки ключів, які грошової вартості не мають; шкіряний гаманець "Petek" вартістю 1500 грн. з посвідченням водія на ім`я ОСОБА_9 ; свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; дві кредитні картки "Pro kredit bank", які грошової вартості не мають; ножик "Viktorinox" вартістю 500 грн.; три картки лояльності авіаліній на ім`я ОСОБА_9 , які грошової вартості не мають і гроші в сумі 3500 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли майнову шкоду ОСОБА_9 в розмірі 5900 грн.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 Звіаді свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, а саме 09.08.2018 приблизно о 09:50 годині, він перебуваючи разом зі своїм знайомим, біля ринку «Селянка», розташованого по проспекту Небесної Сотні в місті Одесі, відволікав розмовою увагу потерпілого, який зупинився на автомобілі «Mersedes», а в цей час його товариш відчинив дверцята автомобілю, звідки таємно викрали сумку в якій були гроші та документи, після чого з місця вчинення злочину втекли. Крім того, в цей же день, він разом зі своїм товаришем знаходячись біля будинку №9 по проспекту Академіка Глушко, відчинив дверцята в автомобілі «Chevrolet Aveo», та з якої таємно викрав барсетку в якій гроші та документи, та разом з товаришем з місця вчинення злочину зникли з викраденим майном. У скоєному щиро кається, та просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_10 Звіаді повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_10 Звіаді та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_10 Звіаді та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 Звіаді у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 Звіаді покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 Звіаді, згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 Звіаді, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 Звіаді засуджено вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 28.09.2020 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 місяців арешту.
Тому, з огляду на те, що ОСОБА_10 Звіаді вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 Звіаді, який раніше судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання,враховуючи вищезазначені обставини,ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити ОСОБА_10 Звіаді покарання у вигляді арешту, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Представник потерпілого ОСОБА_11 діюча в інтересах потерпілого ОСОБА_7 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 27 785 гривень та моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_7 .
Суд, дійшов висновку, що цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_11 діюча в інтересах потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 27 785 гривень, підлягає задоволенню в повному обсязі. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала. Обвинувачений ОСОБА_6 визнав в повному обсязі цивільний позов в частині стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 27 785 гривень.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_6 цивільному ОСОБА_12 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу викрадення майна яке їй належало. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України потерпілому ОСОБА_7 була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у розмірі 5 000 грн. Тому позовні вимогу щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, слід задовольнити частково.
Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:
1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;3) необхідність виїзду у відрядження;4) важливість доручення для клієнта;5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку.
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.
На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру витрат на юридичну допомогу, представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_11 не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення за правову допомогу, представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_11 слід відмовити.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_10 Звіаді винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Малиновського районного суду міста Одеси 28.09.2020 року, остаточно призначити Колбая Звіаді покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяців в арештному будинку.
Запобіжний захід Колбая Звіаді в межах кримінального провадження № 0002691 від 28.09.2018 року, не обирався.

Стягнути з Колбая Звіаді на користь держави за проведення трасо логічних експертиз №1190-Д від 25.09.2018 року та №1197 Д від 25.09.2018 року, грошові кошти у загальному розмірі 4 576 гривень.

Стягнути з Колбая Звіаді на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 , матеріальну шкоду у розмірі 27 785 гривень (двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`яти тисяч) гривень.

Речові докази: вважати повернутими за належністю потерпілим.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1