Справа №752/576/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3391/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,
захисника : ОСОБА_8 ,
потерпілої : ОСОБА_9 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки та покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в орган з питань пробації.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 13 жовтня 2019 року о 15 годині 58 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по шляхопроводу вул. Академіка Заболотного у м. Києві зі сторони Дніпропетровського шосе в напрямку Столичного шосе зі швидкістю 56.6…57.4 км/годину, яка незначно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги - 50 км/годину, розташовуючись в межах першої (крайньої правої) смуги, з трьох наявних його напрямку руху.
В цей час, в попутному напрямку, попереду нього, по лінії дорожньої розмітки 1.8 (широка переривчаста лінія) шляхопроводу вул. Академіка Заболотного рухався велосипедист ОСОБА_10 .
Під час руху, ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.9 підпункт «б» та 13.1 Правил дорожнього руху:
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;
- 12.9: Водієві забороняється:
- підпункт «б» перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;
- п. 13.1: водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
- лінія 1.8 (широка переривчаста лінія) позначає межу між перехідно-швидкісною смугою розгону або гальмування і основною смугою проїзної частини (на перехрестях, перехрещеннях доріг на різних рівнях, у зоні автобусних зупинок тощо).
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat Doblo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по шляхопроводу вул. Академіка Заболотного в межах першої (крайньої правої) смуги, з незначним перевищенням максимально дозволеної швидкості, відволікся від керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, маючи об`єктивну можливість виявити по ходу свого руху велосипедиста ОСОБА_10 (який рухався попереду, по лінії дорожньої розмітки 1.8 (широка переривчаста лінія) та вибрати безпечні прийоми керування, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр перестроювання ліворуч, під час виконання якого, не врахував швидкість руху керованого ним автомобіля та дорожню обстановку, не вжив необхідних заходів для дотримання безпечної дистанції до велосипедиста, внаслідок чого, навпроти будинку 105 по Столичному шосе у м. Києві, передньою частиною транспортного засобу здійснив наїзд на велосипедиста, спричинивши останньому тілесні ушкодження.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких настала смерть.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 вищевказаних правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю велосипедиста ОСОБА_10 .
Тобто, ОСОБА_7 визнається винним за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційних скаргах :
-обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року, в частині скасування покарання у виді «позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік», в іншому залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що він не погоджується із вироком в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, оскільки при ухваленні вироку та дослідженні характеризуючих матеріалів його особи, обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції не дослідив, не описав та не дав оцінку у вироку тим обставинам, що він працює приватним підприємцем, підприємницька діяльність є основним джерелом прибутку в його родині, на його утриманні є неповнолітній син, автомобіль він використовує у підприємницькій діяльності, оскільки закуповує, перевозить та розповсюджує на території Києва та Київської області товар саме на автомобілі, його наймані працівники цього робити не можуть, про що він надав суду договори про закупівлю товару та договори з покупцями, та під час розгляду характеризуючих документів, звертав увагу суду на ці документи та просив, що його не позбавляли права керування. Обвинувачений використовує автомобіль в своїй роботі, та у разі позбавлення права керування, він не зможе повноцінно працювати на утримувати родину, крім того, він буде нести додаткові витрати на найм водія, а можливо взагалі втратить можливість здійснювати підприємницьку діяльність через великі додаткові витрати, рахуючи що через Коронавірусні обмеження довгий час не працювали заклади торгівлі, в яких він здійснює підприємницьку діяльність.
Обвинувачений вказав, що судом першої інстанції у вироку не описано, не досліджено та не надано оцінки відношенню потерпілої ОСОБА_9 до врахування її думки, щодо призначення йому покарання, оскільки остання просила суд не застосувати до нього додаткове покарання, так як він відшкодував їй завдану матеріальну шкоду, а після події ДТП повністю допомагає їй в утриманні її сина інваліда, який не може самостійно пересуватися та знаходиться на лікуванні в спеціальному інтернаті в с. Пуща Водиця. В період дії карантину, та в подальшому по його закінченню, обвинувачений постійно з потерпілою їздили та їздять з місця її проживання за продуктами харчування для сина.
-потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року, в частині скасування покарання у виді «позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік», в іншому залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що судом першої інстанції не надано належної оцінки її думці, щодо призначення ОСОБА_7 покарання, оскільки вона, як потерпіла, просила суд не застосовувати до ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як він відшкодував їй завдану матеріальну шкоду, а після події ДТП повністю допомагає їй в утриманні її сила інваліда, який не може самостійно пересуватись.
Потерпіла зазначила, що пробачила ОСОБА_7 в тому, що відбулося, її брата не повернеш, а ОСОБА_7 став для неї помічником, оскільки в усіх проблемних та життєвих питаннях, які в неї виникають він їй допомагає за першим покликом. Більш того, якщо ОСОБА_7 суд позбавить права керування, вона втратить реальну допомогу в утриманні її важкохворого сина, їй у її віці буде досить важко самостійно, користуючись загальним транспортом, з урахуванням можливих карантинних обмежень доглядати за хворим сином, купляти та привозити йому їжу та одяг.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни; вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, колегія судів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, вчинив злочин із необережності, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, має міцні соціальні зв`язки, родину та постійне місце проживання, повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що відповідно до ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Також судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не була врахована поведінка останнього в ході судового провадження, який виявив жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, вибачився, дав критичну оцінку своїм діям, в повному обсязі відшкодував потерпілій завдану шкоду, зареєстрований як приватний підприємець та використовує транспортний засіб для здійснення своєї діяльності.
Окрім цього, судом першої інстанції не було враховано і думку потерпілої ОСОБА_9 щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , яка не наполягала на суворому покаранні із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Таким чином, з урахуванням усіх вищевказаних характеристик обвинуваченого та обставин кримінального провадження, на підставі принципів індивідуалізації та справедливості покарання, враховуючи наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, враховуючи те, що майнова шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі, а транспортний засіб обвинуваченого ОСОБА_7 слугує йому безпосередньо джерелом доходу та основним способом пересування як його сім`ї, так і для допомоги потерпілій ОСОБА_9 відвідувати її сина в інтернаті, який є інвалідом та потребує постійного нагляду лікарів, колегія суддів вважає, що достатнім у даному випадку буде покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в даному випадку не є обов`язковим, а тому вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, визначених судом першої інстанції.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4