Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2020 року якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зарахування ОСОБА_4 попереднього ув`язнення у період з 29 листопада 2018 року по 10 квітня 2019 року включно до строку покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення в ДУ «Київський слідчий ізолятор» за чотири дні обмеження волі.

Згідно оскаржуваної ухвали, відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.05.2017 р. періоду з 29 листопада 2018 року по 12 квітня 2019 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник засудженого вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та незастосуванню закону, який підлягав до застосування. Захисник вважає, що судом має бути здійснено зарахування строку перебування під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» із 29 листопада 2018 року по 10 квітня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» за чотири дні обмеження волі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що вирок Свалявського районного суду від 11.05.2017 року відносно ОСОБА_4 згідно розпорядження про його виконання набрав законної сили 12.12.2017 року, і в подальшому ОСОБА_4 не перебував в статусі особи, яка перебуває в попередньому ув`язненні. Тому, хоча й на час розгляду провадження у суді касаційної інстанції етапувався у ДУ «Київський слідчий ізолятор», положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року на цей період перебування ОСОБА_4 застосовані бути не можуть.

Обвинувачений ОСОБА_4 про місце, час і дату слухання справи повідомлений належним чином, клопотань від нього про забезпечення можливості його участі під час апеляційного розгляду не надходило, а тому, враховуючи положення ч.4 ст.401 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника засудженого, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги засудженого та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням захисника засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваного засудженим судового рішення, зокрема і положень Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також норм закону України про кримінальну відповідальність, дотримався в повному обсязі.

Так, відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та КПК України.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Частиною четвертою ст.532 КПК України встановлено, що судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як підтверджується матеріалами судового провадження, 26 лютого 2016 р. ОСОБА_4 було затримано та в подальшому застосовано щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. 11 травня 2017 р. Свалявським районним судом Закарпатської області засуджено ОСОБА_4 за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ч.1 ст.345, ч.2 ст.309 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. В подальшому 12.12.2017 р. Апеляційним судом Закарпатської області змінено вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.05.2017 р. за ч.2 ст.309 КК України провадження закрито. За ч.4 ст.296 КК України виключено кваліфікуючу ознаку "винятковий цинізм". В решті вирок залишено без змін.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Свалявського районного суду від 11.05.2017 року відносно ОСОБА_4 , з урахуванням його зміни Апеляційним судом Закарпатської області від 12.12.2017 р., згідно розпорядження про його виконання набрав законної сили 12.12.2017 року.

Матеріалами судового провадження також встановлено, що вищевказані вироки суду першої та апеляційної інстанції переглядались у касаційному порядку.

Крім того, 16 травня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області від у справі №738/774/19 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк покарання як терміну попереднього ув`язнення, в т.ч. періоду - з 23.11.2018 по 12.04.2019 коли засуджений перебував у СІЗО м.Києва на час розгляду його касаційної скарги.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року апеляційну скаргу засудженого залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Статтею ст.72 КК України встановлено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.05.2017 р. періоду з 29 листопада 2018 року по 12 квітня 2019 року, суд першої інстанції вимог закону України, що встановлюють правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування призначеного покарання засудженій особі дотримався у повному обсязі та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, оскільки строк попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні закінчився у день проголошення вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 12.12.2017 р. відносно нього. Про це в суді апеляційної інстанції підтвердив і адвокат.

Отже, оскільки доводи захисника засудженого свого підтвердження при апеляційному розгляді судового провадження свого підтвердження не знайшли та не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону, а також на приписах, закріплених у законі України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України - підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1

24 липня 2020 року