УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури № 10 ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 00006778, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,
в с т а н о в и в:
23 листопада 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна, тимчасово вилученого 20 листопада 2020 року під час проведення невідкладного обшуку нежитлового приміщення, розташованого в капітальній будівлі на 1-му поверсі, по АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 00006778, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 00006778, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, тимчасово вилученого 20 листопада 2020 року під час проведення невідкладного обшуку нежитлового приміщення, розташованого в капітальній будівлі на 1-му поверсі, по АДРЕСА_1 , оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Власник тимчасово вилученого майна, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття.

Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неявка слідчого та власника тимчасово вилученого майна не перешкоджає розгляду клопотання слідчого про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У той же час, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на порушення слідчим порядку проникнення до нежитлового приміщення, встановленого ст. 233 КПК України.

Так, відповідно до частини 1 та 3 статті 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

При цьому, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Разом із цим, до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення невідкладного обшуку, не була долучена відповідна ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Не була надана така ухвала й у судовому засіданні ані слідчим, ані прокурором. Крім того, матеріали клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не містять жодних доказів того, що прокурор або слідчий за погодженням із прокурором невідкладно після проникнення до транспортного засобу особи звернулися до слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з клопотанням про проведення обшуку, що не дозволяє слідчому судді зробити висновок про дотримання слідчим/прокурором вимог ст. 233 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя не знаходить достатніх правових підстав для задоволення клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна, тимчасово вилученого 20 листопада 2020 року під час проведення невідкладного обшуку нежитлового приміщення, розташованого в капітальній будівлі на 1-му поверсі, по АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні 00006778, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 233, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської міської прокуратури № 10 ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 00006778, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1