печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному проваджені № 0000261,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду з заявою про відвід старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000261 від 20.01.2018 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог заяви вказує, що 25.05.2020 мною на адресу слідчого ОСОБА_5 були подані 2 клопотання: про надання для ознайомлення матеріалів досудового розслідування та про виконання процесуальних дій - допит як свідка гр-на ОСОБА_6 . В порушення визначеного законом триденного строку на розгляд поданих клопотань, слідчим ОСОБА_5 не повідомлено сторону захисту про результати їх розгляду. Цим самим я як захисник позбавлений можливості реалізувати свої права щодо здійснення належного захисту мого клієнта ОСОБА_4 , в тому числі шляхом оскарження слідчому судді відмови у задоволенні клопотань, якщо б таке рішення було прийнято слідчим. Особливу увагу слідчого судді звертаю на останнє клопотання, яке стосується допиту як свідка ОСОБА_6 , свідчення якого мають істотне значення у даному провадженні, так як спростовують версію органу досудового розслідування щодо підробки документу, за допомогою якого, як вважає сторона обвинувачення, мій підзахисний ОСОБА_4 шахрайським шляхом намагався заволодіти чужим майном. За наявною інформацією, свідок ОСОБА_6 до слідчого для допиту не викликався, відтак і не допитувався.

Таким чином, в порушення засад законності та забезпечення права на захист слідчим ОСОБА_5 не вжито жодних дій, направлених на встановлення обставин, що виправдовують підозрюваного ОСОБА_4 .

Заявник вказує, що в ході досудового слідства слідчим ОСОБА_5 винесено постанову від 06.04.2020, якою призначено технічну експертизу документів, а саме: договору позики від 12.02.2008, який є предметом злочинів, інкримінованих моєму підзахисному, та засобом вчинення іншого інкримінованого злочину. Виконання даної експертизи слідчий доручив експерту ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 вказує, що технічна експертиза договору позики від 12.02.2008, який підлягав експертному дослідженню у даному провадженні, могла бути доручена виключно тій чи іншій державній спеціалізованій установі, оскільки така експертиза належать до криміналістичних.

Як вбачається з матеріалів вищеозначеного кримінального провадження, експертиза №9501 від 30.04.2020 проведена в експертній установі «Незалежний інститут судових експертиз» експертом ОСОБА_7 .

Відповідно до публічної інформації, що перебуває у володінні Міністерства юстиції України, організаційно-правовою формою «Незалежного інституту судових експертиз» є Товариство з обмеженою відповідальністю, що засноване приватною особою ОСОБА_8 .

Заявник вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» не є державною спеціалізованою установою, а тому не має право проводити технічну експертизу документів у кримінальному провадженні.

На думку заявника, слідчим ОСОБА_5 в порушення засад законності та забезпечення доведеності вини отримано незаконний доказ, який використано в обґрунтування підозри ОСОБА_9 , в тому числі під час вирішення питання обрання щодо останнього запобіжного заходу.

Заявник та слідчий у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Разом з цим, заявником було подано до суду заяву про розгляд заяви його відсутність.

Суддею з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд заяви у відсутність нез`явившихся осіб.

Дослідивши докази, подані учасниками справи, у сукупності та взаємозв`язку між собою, заслухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що Печерським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000261 від 20.01.2018 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Формою процесуального реагування на прояви упередженого ставлення слідчого до особи, яка бере участь в кримінальному провадженні, є подання такою особою заяви про відвід слідчого в порядку ст.77 КПК України.

Рекомендація Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Державам - членам СЕ, прийнята Комітетом Міністрів 12.05.2004 на 114-й сесії «Про підвищення ефективності внутрішніх засобів правового захисту» декларує, що кожен, чиї права і свободи, викладені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, що діяли як офіційні особи.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. (Рішення ЄСПЛ «Chahal v. UK, n. 145).

На національному рівні, у ч. 2 ст. 80 КПК України законодавчо закріплено право осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, заявляти відвід слідчому з підстав передбачених ст.77 КПК України.

Зміст п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України визначає одну з підстав для застосування відводу слідчого - існування обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Своєю чергою, термін «неупередженість» є структурним елементом такого базового принципу кримінального провадження, як законність (ст. 9 КПК України).

Більше того, вимога щодо неупередженого дослідження обставин кримінального провадження є головним обов`язком слідчого, що зафіксовано в ч. 2 ст. 9 КПК України.

Як зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковський проти Росії», структура Конвенці ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий безумовно підлягає відводу, визначений частиною 1 ст. 77 КПК України.

Між тим, згідно з ч. 3 ст. 77 КПК України, слідчий не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, компетентна особа у будь-якому випадку не має права брати участь в здійсненні кримінального провадження, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в її неупередженості та об`єктивності.

Окреслюючи загальні завдання кримінального провадження, законодавець в статті 2 чинного КПК України вважає необґрунтований процесуальний примус до особи, яка бере участь в кримінальному провадженні, несумісним із поняттям «неупереджене розслідування».

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, компетентна особа у будь-якому випадку не має права брати участь в здійсненні кримінального провадження, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в її неупередженості та об`єктивності.

Оцінюючи вищенаведену інформацію в контексті приписів п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, слідчий суддя вважає, що процесуально поведінка прокурора не узгоджується з вимогами щодо неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, передбаченими ст. 2, 9 КПК України.

У рішенні «Меріт проти України» ЄСПЛ зазначав, що норма про вичерпання всіх національних засобів правового захисту не є абсолютною, як і не є такою, що застосовується автоматично; встановлюючи, чи була норма дотримана, необхідно враховувати відповідні обставини конкретної справи.

З огляду на зазначене, слідчий суддя, виконуючи функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, вважає необхідним відвести слідчого ОСОБА_5 від участі у здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №0000261, оскільки вважає, що стороною захисту було доведено обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості, в участі слідчого ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні, а протилежного слідчим не було доведено.

Керуючись ст. ст. 77, 80, 81, 83 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про відвід старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному проваджені № 0000261 задовольнити.

Відвести старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від участі у здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 0000261.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1