КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/3880/2020 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року,
за участю
власника майна ОСОБА_7 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР № 0000089 від 24.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року у справі № 755/8910/20 та постановити нову, якою відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що подане прокурором клопотання є необґрунтованим та безпідставним, а ухвала суду першої інстанції винесена з істотним порушенням норм процесуального права.Зі змісту в клопотанні прокурора, як і в ухвалі слідчого судді про накладення арешту взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що є порушенням пункту 1 частини 2 статті 171 КПК України. ОСОБА_7 являється власником арештованої квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2020 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 .
Також апелянт зазначає, що на підтвердження чи спростування обставин вчинення будь-яких шахрайських дій по факту продажу арештованої квартири прокуратурою не встановлено та не допитано жодну з осіб, які були присутні при укладенні угоди, не витребувано жодного документу по вчиненій угоді. В основу клопотання покладено заяву ОСОБА_10 (дружини ОСОБА_11 ) про нібито вчинення шахрайських дій відносно арештованої квартири. Однак продаж квартири жодним чином не порушує прав та законних інтересів ОСОБА_10 , як дружини ОСОБА_11 , оскільки зазначена квартира набута останнім на підставі договору дарування та в силу положень СК України не являється спільною сумісною власністю заявниці та ОСОБА_11 .
Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції, без відповідних на те підстав, здійснив розгляд клопотання без повідомлення власника майна ( ОСОБА_7 ), щодо якого накладено арешт, а також жодним чином не повідомив про те, що 26 червня 2020 року була винесена ухвала про арешт майна.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 07.07.2020 року, з реєстру прав власності на нерухоме майно, скаржнику стало відомо, що на належну їй квартиру було накладено арешт на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2020. Звернувшись до Дніпровського районного суду м. Києва. 07.07.2020 року ОСОБА_7 отримала копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2020 року.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та її представника, в підтримку поданої апеляційної скарги, та просили про її задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 26.06.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, Київською місцевою прокуратурою № 4 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за № 0000089 від 24.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.06.2020 до Київської місцевої прокуратури №4 надійшла заява ОСОБА_10 про вчинення шахрайських дій відносно квартири АДРЕСА_1 , що належить її чоловіку ОСОБА_11 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 20.06.2020 приватним нотаріусом ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_11 за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер: 11968, виданого 20.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ).
Разом з тим, встановлено, що за заявою батька ОСОБА_12 внесено відомості до ЄРДР за № 0004013 від 17.06.2020 за ч. 1 ст. 115 КК України про зникнення 06.06.2020 його сина ОСОБА_11 , 1964 р.н.
Місцезнаходження ОСОБА_11 з 06.06.2020 по даний час не встановлено.
24.06.2020 у вказаному кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом: квартири АДРЕСА_1 .
25.06.2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР № 0000089 від 24.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
26.06.2020 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, враховано достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, без відповідних на те підстав, здійснив розгляд клопотання без повідомлення власника майна ( ОСОБА_7 ), колегія суддів вважає голослівними, оскільки слідчим суддею враховано обставини кримінального провадження, яке розслідується та його наслідки, тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про можливе проведення розгляду клопотання без участі ОСОБА_7 , оскільки на даний час існує загроза відчуження, зміни, або знищення майна, яке має істотне значення для швидкого та повного розслідування кримінального провадження, такий висновок слідчого судді підтверджується долученими до справи документами.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 117, 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР № 0000089 від 24.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3