КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
представника БВК № 119 ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференцзвязку з ДУ «Бориспільська ВК № 119» апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року, якою засудженому ОСОБА_6 невідбута частина покарання замінена на більш м`яке покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року клопотання засудженого та начальника Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119» ОСОБА_9 про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання на більш м`яке було задоволено та замінено ОСОБА_6 невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2015 року на більш м`яке у виді обмеження волі на невідбутий термін покарання, що становить 3 (три) роки 3 (три) місяці 4 дні.

На вказану ухвалу заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення ставить питання про скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання засудженого та ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Бориспільська ВК № 119» з 19 травня 2016 року і за весь час відбування покарання у вказаній колонії отримав 10 заохочень, стягнень на мав, однак постійно не працював, що не свідчить про його сумлінне ставлення до праці, а тому висновок суду першої інстанції про те, що засуджений став на шлях виправлення не відповідає фактичним обставинам справи.
Також прокурор вказує, що судом першої інстанції, при прийнятті рішення не були враховані положення ст. 6 КВК України, оскільки за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів своє виправлення, так як не заслуговував на заохочення в ІІІ та ІV кварталах 2016 року, ІІ кварталі 2017 року, ІVкварталі 2018 року, ІІІ та ІV кварталах 2019 року, у зв`язку з чим, адміністрацією установи до нього заохочення у вказаний період не застосовувались, а 15 листопада 2018 року комісією установи засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 101 КК України, оскільки він не став на шлях виправлення.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що вирішуючи дане питання суд не врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, наслідком якого є умисне позбавлення життя людини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни; пояснення представника Бориспільської виправної колонії № 119, який посилаючись на законність судового рішення просив залишити його без зміни; перевіривши матеріали судового провадження та матеріали особової справи засудженого, апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» та засудженого ОСОБА_6 про заміну йому на підставі ст. 82 КК України невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно вимог ч.1, ч. 3, п.3 ч.4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначаєтся в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_6 був засуджений
за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років і ухвалою колегії суддів апеляційного суду Чернігівської області від 13.01.2016 року вказаний вирок залишено без зміни. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року у строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12.12.2014 року по 13.01.2016 року і на даний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119».
На день звернення засудженого ОСОБА_6 та начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» з клопотанням про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, останній відбув 2/3 строку покарання і його невідбута частина становить 3 (три) роки 3 (три) місяці 4 дні.

Ухвалюючи рішення про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, суд першої інстанції врахував, що останній відбув 2/3 строкупризначеного йому покарання у виді позбавлення волі, який за період відбування покаранняу державній установі «Бориспільська виправна колонія № 119» з 19.05.2016 року характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, має 10 заохочень, стягнень не має, працевлаштований на підприємстві установи, поставлені трудові завдання виконує якісно та вчасно, вимоги персоналу установи виконує, тобто своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, а тому, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ним злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу, його поведінку за весь період відбування покарання, визнав доцільним, відповідно до положень ст. 82 КК України, замінити засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці 4 дні, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні твердження прокурора, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів своє виправлення, так як до нього у ІІІ та ІV кварталах 2016 року, ІІ кварталі 2017 року, ІV кварталі 2018 року, ІІІ та ІV кварталах 2019 року адміністрацією установи заохочення не застосовувались, а також, що відбуваючи покарання він не працював постійно, що на думку апелянта свідчить про несумлінне ставлення засудженого до праці, оскільки прокурор не довів тієї обставини, що ОСОБА_6 , будучи задіяним адміністрацією виправної колонії до праці на виробництві, від цієї роботи ухилявся і не працював, а незастосування до нього адміністрацією колонії у певні періоди заохочень, не є безумовним підтвердженням того, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення.
Також необгрунтованими колегія суддів вважає і апеляційні доводи прокурора, що при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, наслідком якого є умисне позбавлення життя людини, оскільки за приписами ч.3, п.3 ч. 4 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, і ці вимоги закону про кримінальну відповідальність суд не порушив.

Не знайшли свого підтвердження і доводи прокурора про те, що 15 листопада 2018 року комісією установи засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 101 КВК України, оскільки він не став на шлях виправлення, так як з особової справи засудженого вбачається, що 15.11.2018 року комісією установи розглядалося питання щодо можливості застосування до ОСОБА_6 цієї пільги, а саме переведення з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, у застосуванні якої дійсно було відмовлено, але не з тієї підстави, як зазначає прокурор в апеляційній скарзі, що останній не став на шлях виправлення, а відмовлено по його заяві, в якій ОСОБА_6 просив не застосовувати стосовно нього ст. 101 КВК України, так як має намір скористатися ст. 81 КК України (а.с. 102 особової справи).

Посилання прокурора під час апеляційного розгляду справи на обставину, яка не була зазначена в апеляційній скарзі заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 , а саме, що при ухваленні рішення про заміну засудженому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі, суд не врахував положення ч.3 ст. 61 КК України, згідно якої обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до 14 років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи, а тому безпідставно замінив останньому невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки на час розгляду судом першої інстанції клопотань начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119» та засудженого ОСОБА_6 про заміну останньому на підставі ст. 82 КК України невідбутої частини покарання більш м`яким, зазначені прокурором обставини не існували, так як ОСОБА_6 не досяг пенсійного віку, а тому відсутні підстави вважати, що суд порушив вимоги закону про кримінальну відповідальність.

За викладеним, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вищевказаних клопотань та належним чином мотивував прийняте рішення, а тому ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_6 є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року, якою засудженому ОСОБА_6 замінено невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2015 року більш м`яким у виді обмеження волі на невідбутий термін покарання, що становить 3 (три) роки 3 (три) місяці 4 дні - без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3