КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/7977/20 Провадження № 11-кп/824/907/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великі Коровинці, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
представника виправної кононії ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таке рішення суд мотивував враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_8 злочину, дані про особу засудженого, його нестабільну поведінку, яка змінювалась, відтак на думку суду, пройшло ще недостатньо часу для виправлення засудженого, відтак засуджений не має усіх необхідних умов, передбачених ст. 81 КК України для його умовно-дострокового звільнення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року та постановити нову, якою задовольнити його клопотання в повному обсязі та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання на невідбутий строк.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим, ухвала підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що суд дійшов висновку про неможливість звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, обґрунтовуючи своє рішення лише поясненнями представника адміністрації Бориспільської ВК № 119 та характеристикою, наданою адміністрацією колонії, відповідно до яких ОСОБА_8 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
В той же час, на думку захисника, суд повинен був оцінити критично висновки характеристики і пояснення представника колонії, та повинен був врахувати й інші докази.
Апелянт звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_8 станом на 16 жовтня 2020 року відбув встановлений ч. 3 ст. 81 КК України строк для застосування умовно-дострокового звільнення, а саме понад дві треті строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину і йому залишилось відбути 1 рік 11 місяців 14 днів.
Захисник зазначає, що з 13 лютого 2019 року засуджений відбуває покарання в державній установі «Бориспільська виправна колонія» № 119.
При цьому, апелянт вказує, що ОСОБА_8 за час відбування покарання характеризується позитивно, має 5 заохочень, непогашених стягнень не має, працевлаштований на ТОВ «ТАРА ПЛЮС», до праці ставиться сумлінно.
Також ОСОБА_8 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, з іншими засудженими не конфліктний, до виконання вимог персоналу установи ставиться сумлінно, бере участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «духовне відродження».
Апелянт підсумовує, що враховуючи всі характеризуючі дані засудженого ОСОБА_8 , останній довів своє виправлення відтак, на думку захисника, до нього можуть бути застосовані положення ч. 2 ст. 81 КК України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор та представник виправної колонії заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання зокрема у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Застосування цієї нори можливо за умов сумлінної поведінки і ставленням до праці засудженого та фактичного відбуття ним строку покарання, визначеного ч. 3 ст. 81 КК України.
Колегія суддів зазначає, що наявність всіх наведених умов не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки важливим є те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Перевіривши прийняте судом першої інстанції рішення на дотримання вимог ст. 370 КПК України, колегія суддів вважає, що воно є законним, обґрунтованим, вмотивованим, оскільки воно містить посилання на норми Кримінального та Кримінального процесуального кодексу, якими суд повинен керуватися при вирішення поданого клопотання; в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення з посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду.
Як вірно зазначив суд, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку та ставленні до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.
Відповідно до характеристики, за час відбування покарання в Російській Федерації ОСОБА_8 зарекомендував себе з негативного боку, мав п`ять стягнень. Також негативно засуджений характеризується під час відбування покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)». Крім того, відповідно до матеріалів провадження, на його звернення до уповноваженого органу було відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, а також в умовно-достроковому звільненні від відбуття покарання.
Факт зняття застосованих до засудженого стягнень, як вірно зазначив суд, не може свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що за весь період відбування покарання поведінка засудженого ОСОБА_8 не є сумлінною, оскільки вона нестабільна, відтак він не став на шлях виправлення, є обґрунтованим.
Крім того, під час апеляційного розгляду представником установи, де ОСОБА_8 відбуває покарання також було заявлено, що засуджений не став на шлях виправлення.
З наведених мотивів колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, поданої в інтересах засудженого.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4