09.09.2020 Єдиний унікальний номер 205/6185/20
Провадження № 1-кс/205/1247/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000143 від 08 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,
В С Т А Н О В И В :

07 вересня 2020 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшло вищевказане клопотання прокурора про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000143 від 08 серпня 2020 року.
З клопотання встановлено, що сектором дізнання Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000143 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 серпня 2020 року під час відпрацювання території обслуговування на ж/м Західний по вул. Пряма, 23, ДОП СП ОСОБА_4 було виявлено автомобіль «Форд Транзіт», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в салоні автомобіля знаходилась ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які здійснювали прийом металобрухту у населення, документів на металобрухт вони при собі не мали, від надання пояснень відмовились посилаючись на ст. 63 Конституції України, вказаний автомобіль та зазначені особи були запрошені до поліцейської станції Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Волинська 7-А, для з`ясування обставини законності проведення операцій з металобрухтом на території м. Дніпро, про що повідомлено до ЧЧ Новокодацького ВП.
13 серпня 2020 року слідчо-оперативною групою проводився огляд за адресою: м. Дніпро, вул. Волинська біля буд. 7-А та буд. 5. На оглянутій ділянці місцевості біля першого під`їзду припарковано автомобіль білого кольору фургон малотонажний «FORD TRANSIT-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зовні по кузову автомобіль має механічні пошкодження, подряпини на кузові.
В кузові автомобіля насипом розташовані: метал та металеві вироби, а саме: металеві труби, холодильники, деталі від автомобіля, металеві відра, також був поліетиленовий мішок в якому були металеві вироби.
Вищевказаний автомобіль вилучений за допомогою спеціальної техніки (евакуатор) д/н НОМЕР_2 та направлено на зберігання до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Курінна, 57.
В ході огляду було оглянуто та вилучено транспортний засіб «FORD TRANSIT-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску, номер кузова VIN: НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , зареєстровані на ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 , а також цивільно-правовий договір № 17108-2020 від 01 серпня 2020 року.
14 серпня 2020 року зазначені предмети, а саме: транспортний засіб марки «FORD TRANSIT-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова VIN: НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000143 від 08 серпня 2020 року.
У зв`язку з викладеним, вищезазначені транспортний засіб марки «FORD TRANSIT-100» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 являються знаряддям кримінального правопорушення, а тому з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), прокурор просив накласти арешт на вказане майно.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Вислухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік підстав для арешту майна та обов`язок органу досудового розслідування довести, що такий захід забезпечення кримінального провадження є доцільним у конкретному випадку і забезпечує досягнення мети арешту майна.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000143 від 08 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.
Відповідно до протоколу про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14 серпня 2020 року транспортний засіб марки «FORD TRANSIT-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова VIN: НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000143 від 08 серпня 2020 року.
Разом з тим, з клопотання прокурора, який просить накласти арешт на зазначене майно, встановлено, що номер кузова транспортного засобу VIN: НОМЕР_3 не співпадає з наявними в матеріалах клопотання відомостями, які наявні у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , в якому зазначено номер кузова VIN: НОМЕР_5 , що свідчить про невідповідність номеру кузова транспортного засобу, зазначеного в клопотанні прокурора.
Враховуючи, що реєстраційний номер кузова транспортного засобу не співпадає з відомостями, які містяться в клопотанні прокурора про арешт майна, то підстав стверджувати, що саме цей автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, не теперішній час не має.
Також зі змісту клопотання встановлено, що прокурор просить накласти арешт на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
У випадку передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу вищенаведеної норми закону вбачається, що для наявності підстав для накладення арешту на майно фізичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного є наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, однак органом досудового розслідування не підтверджено, а слідчим суддею не встановлено обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, як і самого цивільного позову в матеріалах кримінального провадження.
Клопотання також не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту.
Також у клопотанні прокурора відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
За змістом положень КПК України обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано особою, що подала клопотання.
Згідно із ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, прокурором недостатньо обґрунтовано необхідність застосування арешту на зазначене майно з метою вказаною у клопотанні, не доведено, що саме цей транспортний засіб є предметом відповідного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 132, 167, 170-173, 309, 372, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000143 від 08 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

.