Провадження № 11-сс/4808/289/20
Категорія ст. 303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність відповідної уповноваженої особи, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
представника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Представник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити, зобов`язати уповноважену службову особу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_8 від 11 жовтня 2020 року та розпочати досудове розслідування.

Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Заперечує мотиви, з яких виходив слідчий суддя при прийнятті рішення. Наголошує на тому, що ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий прокурор зобов`язані внести відомості про кримінальні правопорушення за відповідною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань без будь-якої перевірки викладених у заяві обставин. Зауважує, що у повідомленні аргументовано та на підставі правових норм, з посиланням на відповідні обставини та статті Кримінального кодексу зазначено, чому ОСОБА_8 вважає, що ОСОБА_10 скоїв злочини. Зазначає, що слідчий суддя не вказав, яким правовим нормам не відповідає повідомлення про кримінальні правопорушення, що перешкоджає внесенню відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вважає, що у скарзі зазначено обставини, які повинні бути перевірені при розгляді даної категорії справ, а саме про звернення до органу досудового розслідування, отримання ним відповідної заяви та факт вчинення бездіяльності, та на їх підтвердження долучені докази. Пояснює, що жодних припущень ОСОБА_8 в заяві про кримінальні правопорушення не висловлював. Стверджує, що перевірка обставин, викладених у заяві, повинна здійснюватися в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про зобов`язання органу досудового розслідування внести відомості в ЄРДР.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що ОСОБА_8 подано заяву-повідомлення про кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України. З огляду на зміст ч. 1 ст. 214 КПК України, в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97). Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отож, право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно відповідним компетентним державним органом. Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та робить висновок про те, що таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому. Зазначає, що вирішення питання щодо порушення прав скаржника належить до компетенції суду. Невнесення органом досудового розслідування в ЄРДР відомостей, які за змістом не складають повідомлення про злочин, не спростована скаржником. Кримінально-правове переслідування особи задля забезпечення реалізації принципу невідворотності покарання за вчинення злочину не забезпечується за бажанням будь-яких осіб, а здійснюється у порядку, що визначений законом. Обов`язок доказування обставин, що складають предмет судового розгляду законом покладено на відповідну заінтересовану сторону. Гарантії незалежності слідчого, що вказані в ст. 36 КПК України, в тому числі забезпечуються і диспозицією ст. 343 КК України, в якій передбачено неправомірність впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, добитися прийняття незаконного рішення. Суд не є засобом для будь-яких учасників кримінальних процесуальних відносин у зловживанні правами, не толерує таких дій та не сприяє цьому. В заяві про вчинення злочину повинно бути однозначно вказано на фактичні обставини, які відповідають будь-якій із диспозицій особливої частини КК України, а не про припущення таких дій, сумніви у їх здійсненні. Таким чином, суду не надано доказів на обґрунтування обставин за скаргою. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_7 просить задовольнити її апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали скарги, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України № 4?р (ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 3 ст. 307 КПК України в цій частині неконституційним, свідчить про те, що ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що має місце в даному випадку, підлягають апеляційному розгляду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_7 наголошує на тому, що уповноважена особа зобов`язана внести відомості про кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_8 до Єдиного реєстру досудових розслідувань без будь-якої перевірки викладених у заяві обставин.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії уповноваженої особи Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області відповідають вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань врегульований, зокрема, Положенням про його ведення, затвердженим наказом Генерального Прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року «Про єдиний реєстр досудових розслідувань», згідно пп. пп. 4, 5 п. 2.1 якого, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Ця вимога передбачена і п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України щодо внесення необхідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Склад кримінального правопорушення - це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення конкретного кримінального правопорушення, а не із повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Дійсно, повноваження особи, яка вносить відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, проведення перевірки обставин, оскільки вони здійснюються в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проте, відповідна уповноважена особа, ознайомившись зі змістом заяви чи повідомлення, має встановити обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, які вносяться до реєстру.

Апелянт вважає, що обставинами, які повинні бути перевірені слідчим суддею при розгляді даної категорії скарг є саме звернення до органу досудового розслідування, отримання цим органом відповідної заяви та факт вчинення бездіяльності.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, у межах цієї процедури слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач чи прокурор дійшли висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання уповноваженої особи внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Завдання слідчого судді при вирішенні таких скарг не може зводитись до формальної перевірки факту внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що зміст заяви ОСОБА_8 не складає повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення.

Зі змісту заяви ОСОБА_8 до органу досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_10 звернувся із заявою про вчинення ним кримінального правопорушення, що стало наслідком внесення прокуратурою 20 травня 2020 року відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, реєстрації кримінального провадження № 0000027 та проведення досудового розслідування, а також як свідок надав показання. При цьому, обставини, які, на думку ОСОБА_8 , свідчать про вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та введення в оману суду або іншого уповноваженого органу) є відображенням його позиції стосовно цього кримінального провадження, яке триває.

Фактично, в даному випадку заявник не згоден з проведенням досудового розслідування та заперечує показання свідка, які є предметом перевірки та оцінки в рамках кримінального провадження № 0000027.

За таких обставин, повідомлення особою про кримінальне правопорушення, а також надання пояснень в якості свідка, самі по собі без інших специфічних ознак не можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, зазначених заявником.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання уповноваженої особи внести інформацію про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_8 та правильність рішення слідчого судді.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 214, 303-307, 309 -310, 376, 407, 419,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність відповідної уповноваженої особи, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5