КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003750 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
11 серпня 1997 року Радянським судом м. Києва за ч. 2 ст. 143, 46-1 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

21 січня 1999 року Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ст. 17 ч. 3 ст. 140, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
29 квітня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,
05 березня 2009 року Солом`янським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
13 травня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
30 квітня 2015 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді двох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання встановивши іспитовий строк в один рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком також вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що погоджується із вироком суду першої інстанції в частині його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, однак вважає, що призначене йому покарання є несправедливим та не відповідає його особі та тяжкості вчиненого ним злочину.
Апелянт вказує, що просив призначити йому будь-яке покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, однак суд наведеного не взяв до уваги, та жодним чином не мотивував у своєму рішенні неможливість застосування звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_6 зазначає, що після звільнення з місць позбавлення волі він проживав із своєю матір`ю, яка є пенсіонером та братом, який має інвалідність та утримував їх.
Вказує, що він домовився із потерпілим про підписання угоди на примирення, однак у зв`язку з тим, що телефон потерпілого був вимкнений, він не мав можливості цього зробити.
ОСОБА_6 просить апеляційний суд врахувати повернення ним потерпілому всього майна, а також його тяжкий стан здоров`я.
Апелянт звертає увагу на те, що після звільнення з місць позбавлення волі та по теперішній час він офіційно працевлаштований.
Також обвинувачений звертає увагу на те, що наявність у нього судимостей не є перешкодою при застосуванні положень ст. 75 КК України відповідно до Постанови Верховного Суду України від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к та Постанови Верховного Суду України від 21 травня 2020 року у справі № 753/13972/17.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку із невірним призначенням судом покарання.
Апелянт звертає увагу суду на характеризуючі дані обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на утриманні перебувають мати ОСОБА_9 1953 року народження та брат ОСОБА_10 , який є інвалідом. Крім того він має місце роботи за яким характеризується з позитивної сторони, а також хворіє на невиліковну хворобу ВІЛ та гепатит.
Так, на думку захисника, з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності обставин що пом`якшують покарання, враховуючи особу обвинуваченого вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе і без ізоляції від суспільства.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 вересня 2020 року, приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_6 , проходячи біля будинку № 4 по вул. Жолудєва в м. Києві побачив невідомого йому чоловіка, який лежав на землі та спав. При цьому він звернув увагу на сумку, яка висіла у чоловіка через плече та вирішив її таємно викрасти з метою обернення на свою користь та особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: чоловічу сумка, вартістю 800 грн.; мобільний телефон «Хуавей Т.8» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 8000 грн.; батарею додаткового живлення «Ксіаомі», вартістю 500 грн.; бездротові наушники «Аерпод», вартістю 7500 грн.; гроші в сумі 201 грн.; зв`язка ключів, матеріальної цінності не має, а всього майна на загальну суму 17001 грн.
Тримаючи викрадене майно у руках, ОСОБА_6 побіг у бік будинку АДРЕСА_2 , однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками поліції, які виявили у нього викрадене майно.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обсяг і доведеність вини ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Беручи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи апелянтів, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.
Вирішуючи питання про вид покарання, суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Судом враховано також те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, що вірно визнано судом як обставини, які пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається із матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення, зокрема, корисливих злочинів, за які відбував реальні покарання у вигляді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
При цьому наявність у ОСОБА_6 тяжких захворювань не є безумовною підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки поряд з цим, судом також враховується тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особа обвинуваченого та інші обставини справи.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що застосування положень ст. 75 КК України є законним лише тоді, коли суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та знову вчинив злочин, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання не відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та меті покарання, визначеній у ч. 2 ст. 50 КК України.
Призначаючи ОСОБА_12 такий вид покарання як позбавлення волі, суд мотивував чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_6 покарання, у виді позбавлення волі на строк два роки є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 Мосьондз ОСОБА_13