Справа № 152/604/20
В И Р О К
іменем України

14 липня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/604/20

Провадження №1-кп/152/58/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт від 27.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 13.05.2020 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського відділу
Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
представника органу пробації ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 12.05.2020 року приблизно о 18 годині, прийшов у будинок ОСОБА_6 , з якою проживав однією сім`єю, але не перебував у шлюбі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході суперечки взяв бензопилку «Байкал», яку завів і, утримуючи двома руками, почав розмахувати нею перед ОСОБА_6 з метою налякати останню, але потерпіла не сприйняла вказану обставину як реальну підставу побоюватися здійснення погрози вбивством і почала вигонити обвинуваченого з працюючою бензопилкою у руках з будинку на вулицю. Після цього, в ході суперечки, яка продовжувалася на подвір`ї, поблизу вхідних дверей до будинку обвинувачений ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , усвідомлюючи свої дії, наніс потерпілій один удар шиною працюючої бензопилки по лівій руці.

Внаслідок нанесеного ОСОБА_3 удару потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді різаної рани нижньої третини лівого передпліччя, які утворилися від дії гострого ріжучого предмета та відносяться, відповідно до висновку експерта за №17 від 15.05.2020 року, до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Вказані ушкодження виникли від однієї дії гострим ріжучим предметом.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.125 КК України і викладене в обвинувальному акті від 27.05.2020 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.32).
При цьому, потерпіла ОСОБА_6 14.07.2020 року надіслала до суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності через неможливість прибути в судове засідання у зв`язку із перебуванням на роботі за межами Вінницької області, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, не заперечує щодо розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, не має до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій (а.с.37).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілою ОСОБА_6 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.125 КК України і викладене в обвинувальному акті від 27.05.2020 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , викладену в заяві до суду, обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, перелік питань, визначених ч.1 ст.368 КПК України, вирішується судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що проживав у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 у будинку останньої, який знаходиться в АДРЕСА_2 . 12.05.2020 року він повернувся з тимчасової роботи приблизно о 18 годині та перебував у будинку. В нього виникла сварка з потерпілою, в ході якої він хотів налякати ОСОБА_6 і взяв із кладової кімнати бензопилу, завів її та розмахував перед ОСОБА_6 , але потерпіла вигнала його на подвір`я. Коли він вийшов на подвір`я, то ОСОБА_6 вийшла за ним і він вирішив вдарити її бензопилою по руці, та вдарив шиною, розірвавши шкіру на руці.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що просив вибачення у потерпілої ОСОБА_6 . Також, він запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме: 12.05.2020 року приблизно о 18 годині, ОСОБА_3 прийшов у будинок ОСОБА_6 , з якою проживав однією сім`єю, але не перебував у шлюбі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході суперечки взяв бензопилку «Байкал», яку завів і, утримуючи двома руками, почав розмахувати нею перед ОСОБА_6 з метою налякати останню, але потерпіла не сприйняла вказану обставину як реальну підставу побоюватися здійснення погрози вбивством і почала вигонити обвинуваченого з працюючою бензопилкою у руках з будинку на вулицю. Після цього, в ході суперечки, яка продовжувалася на подвір`ї, поблизу вхідних дверей до будинку обвинувачений ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , усвідомлюючи свої дії, наніс потерпілій один удар шиною працюючої бензопилки по лівій руці.

Внаслідок нанесеного ОСОБА_3 удару потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді різаної рани нижньої третини лівого передпліччя, які утворилися від дії гострого ріжучого предмета та відносяться, відповідно до висновку експерта за №17 від 15.05.2020 року, до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Вказані ушкодження виникли від однієї дії гострим ріжучим предметом.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України суд вважає вірною, а також вважає, що він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Пунктом 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» встановлено, що у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказаним Законом ч.2 ст.125 КК України визначена як кримінальний проступок, разом з тим, враховуючи, що на день набрання чинності цим Законом кримінальне провадження було призначено до судового розгляду, то судовий розгляд здійснюється на загальних підставах.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.125 КК України, на момент вчинення класифікувалося як злочин невеликої тяжкості, а відповідно до діючої редакції це діяння класифікується, як нетяжкий злочин, що не погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до обвинувального акту від 27.05.2020 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , зазначено його щире каяття.

Суд враховує таку пом`якшуючу покарання ОСОБА_3 обставину, як щире каяття обвинуваченого, передбачену п.1 ч.1 ст.66 КК України.

Так, ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання щодо його вчинення та належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

На переконання суду, ОСОБА_3 усвідомив свою протиправну поведінку та суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення.

Суд враховує щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, виходячи з правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року, який суд застосовує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, з вказаного вище правового висновку вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілої ОСОБА_6 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до обвинувального акту від 27.05.2020 року, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Разом з тим, п.6-1 ч.1 ст.67 КК України встановлено обставину, яка обтяжує покарання, зокрема, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах.

Суд визнає обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, яка не зазначена в обвинувальному акті, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_6 на час вчинення злочину спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою (а.с.55-56).

Частиною 2 ст.67 КК України встановлено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Тому, при призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує вказану вище обтяжуючу покарання обставину.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.54).

За місцем проживання в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Рахнівсько-Лісовою сільською радою ОСОБА_3 характеризується негативно, як особа, яка вживає спиртні напої, на негативну поведінку якої надходили скарги ОСОБА_6 (а.с.55).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 06.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але має погашену судимість, не працює, утримується за рахунок тимчасових заробітків, проживає у будинку матері одиноко, місцем проживання задоволений, змінювати його не бажає; протягом останнього року шість разів притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.173, 173-2, 178 КУпАП; висловлює плани на майбутнє бажає працевлаштуватися та не вчиняти злочинів у подальшому (а.с.34-35).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.34-35).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах застосування покарань, передбачених у ч.2 ст.125 КК України (а.с.34-35).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні.

Представник органу пробації ОСОБА_5 прибув у судове засідання та підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не висловили зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , зокрема, приймає до відома інформацію, що характеризує особу останнього.

З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт, враховуючи наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини, а також наявність такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт, або арешту, або обмеження волі.

Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого, виходячи з наступного.

Так, суд констатує наявність обтяжуючої покарання обвинуваченого обставини, та той факт, що покарання у виді штрафу, яке передбачене в санкції ч.2 ст.125 КК України, є надто м`яким, з врахуванням обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення 12.05.2020 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що суперечка між обвинуваченим та потерпілою не потребувала вчинення активних умисних дій, що полягали у нанесенні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого, що полягали у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, не співмірні з обставинами та обстановкою виниклого між ними 12.05.2020 року конфлікту.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Питання щодо речового доказу слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, бензопилу «Байкал», яка визнана речовим доказом, приєднана до матеріалів кримінальної справи (а.с.46), та передана на зберігання потерпілій ОСОБА_6 до вирішення кримінальної справи (а.с.47), слід залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.125 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ: бензопилу «Байкал» залишити у власності потерпілої ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1