ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 621/3456/20

Провадження 1-кп/621/97/21

22 січня 2021 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв Харківської області матеріали кримінального провадження № 0000186 від 05.12.2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шахтарськ Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, освіта неповна середня, не судимого, інваліда ІІІ групи (загальне захворювання)

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 статті 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту, 01 грудня 2020 року, приблизно о 20:00 годині, більш точного часу встановити не вдалося за можливе, ОСОБА_5 перебував за місцем проходження лікування на території Харківського обласного туберкульозного санаторія «Занки», розташованого за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Курортне, де під час спілкування з ОСОБА_6 , на грунті особистих неприязних відносин, у нього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи протиправно та бажаючи настання негативних наслідків, ОСОБА_5 в той же день і час наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому, згідно висновку експерта № 12-14/239-Зм/20 від 14.12.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді:

-Рвано-забійної рани в області кінчику носу, яка по ступеню тяжкості відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинила за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995);

-Садна в лобній ділянці, яке по ступеню тяжкості відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995)

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 статті 125 Кримінального кодексу України.

В судове засідання з`явилися прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Надав до канцелярії суду письмову заяву, в якій просить розглянути кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України без його участі.

Відповідно до статті 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши думку учасників справи, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження без участі потерпілого, та враховуючи належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності потерпілого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що між ним та потерпілим вже декілька місяців існували неприязні особисті стосунки, і 01 грудня 2020 року, близько 20:00 години, на вулиці біля одного з корпусів санаторія «Занки» в с.Курортне Зміївського району Харківської області, в ході сварки він наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого ОСОБА_7 та спричинив йому тілесні ушкодження, вказані в обвинувальному акті. У вчиненому щиросердно розкаюється та більше не допустить протиправної поведінки

Даючи оцінку показанням ОСОБА_8 , суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення (проступку), пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3 статті 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги показання, надані суду обвинуваченим, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння повністю доведено і правильно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України, як спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинило потерпілому короткочасний розлад здоров`я, а отже обвинуваченому має бути призначене покарання, встановлене санкцією відповідної статті.

Вирішуючи питання про визначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно статті 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до положень статті 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, утриманців не має, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності притягувався, його вік, стан здоров`я, оскільки згідно Довідки МСЕК серії 12ААА № 960989, ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню та йому рекомендовано спостереження фтізіатра, отримання постійного доходу у виді пенсії, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставини, що таке обтяжує, в зв`язку з чим можливо призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.125 КК України.

За змістом ч.1, ч.2 статті 53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, а також приписи статей 50, 65 КК України, суд вважає, що призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, відсутня. Цивільний позов не заявлено. Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок складено і проголошено 22 січня 2021 року

Суддя: ОСОБА_11