У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Київський слідчий ізолятор апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 036 81 від 29 березня 2015 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, що працював в ПП ТФТ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 036 81 від 29.03.2015 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 10.
Водночас задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.02.2021 включно без визначення розміру застави.
Своє рішення про повернення обвинувального акта прокурора суд першої інстанції мотивував тим, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно висунутого йому в обвинувальному акті обвинувачення лише за п.п. 1, 4, 6 ч.2 ст. 115 КК України без юридичної кваліфікації описаних в обвинувальному акті дій останнього за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, що вказує на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Не погоджуючись з постановленою судом першої інстанції ухвалою, вважаючи її винесеною з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2020 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що обвинувальний акт, що складений стосовно ОСОБА_6 , містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення частин статей кримінального закону, та формулювання обвинувачення.
Також, прокурор вказує, що у обвинувальному акті зазначено про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, визначений у провадженні розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце його складення та затвердження, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, в ньому зазначено дату та місце його складення та затвердження.
Крім того, прокурор звертає увагу, що до обвинувального акта долучені реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Підсумовуючи, прокурор вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить всі необхідні відомості про кримінальні правопорушення (злочини), у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а висновок суду першої інстанції щодо підстав повернення обвинувального акта прокурору - не ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону.
Потерпілий ОСОБА_9 та його представник - адвокат ОСОБА_10 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, який також заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання прокурора, вважаючи рішення суду про повернення обвинувального акта прокурору законним та обґрунтованим, а щодо запобіжного заходу - то вважали за необхідне обрання його у виді цілодобового домашнього арешту, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги і клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 5 вказаної норми процесуального закону, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_6 прокурору у зв`язку з їх невідповідністю вимогам КПК України, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки кваліфікація дій обвинуваченого згідно висунутого йому в обвинувальному акті обвинувачення лише за п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України не має юридичної кваліфікації описаних в обвинувальному акті дій останнього за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки органом досудового розслідування в обвинувальному акті у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, яке, за своїм змістом, викладено із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а також правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, як указано і в ухвалі суду першої інстанції, згідно сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення за п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 не пізніше 25.03.2015, знаходячись за місцем свого постійного проживання в м. Миколаєві, перебуваючи протягом тривалого часу в близьких стосунках з ОСОБА_11 та будучи знайомим з її дочкою ОСОБА_12 , які проживали в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , неодноразово буваючи у них в гостях та періодично спілкуючись з ними, достовірно знаючи, що у останніх за вказаним місцем проживання знаходяться грошові кошти та цінні речі, вирішив з корисливих мотивів вчинити умисне вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи намір в подальшому заволодіти їхнім особистим майном, тобто ОСОБА_6 заздалегідь, ще до прибуття в квартиру, де мешкали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , мав намір вчинити вбивство обох потерпілих з метою заволодіння їхнім майном.
Таке формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , на переконання суду першої інстанції, прямо вказує на необхідність кваліфікувати описані дії не лише за п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, але й за п. 9 цієї правової норми, який прямо передбачає відповідальність за вбивство з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення, проте цієї юридичної кваліфікації в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не має, що тягне за собою безумовне повернення обвинувального акта прокурору.
Водночас такі твердження суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, за будь-яких підстав, суд не може давати оцінку правильності чи хибності як викладеному формулюванню обвинувачення на підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та які прокурор вважає встановленими на стадії підготовчого судового засідання, що підлягає доказуванню стороною обвинувачення під час судового розгляду провадження, так і правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 у разі доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, за відповідними кваліфікуючими ознаками - що є неприпустимим.
При цьому не можна не вказати про те, що, як указано і в ухвалі суду першої інстанції, у підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник його інтересів - адвокат ОСОБА_8 висловили свою думку щодо призначення судового розгляду, не вбачаючи підстав для повернення обвинувального акта прокурору, зокрема з підстав кваліфікації дій обвинуваченого в досліджуваному кримінальному провадженні.
А тому, суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення його недоліків, а саме з підстав неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 вийшов за межі своїх повноважень в підготовчому судовому засіданні, оскільки вони не узгоджуються з вимогами закону, який, у тому числі, повинен розглянути провадження упродовж розумного строку як безсторонній суд.
Оскільки, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 036 81 від 29.03.2015 по обвинуваченню ОСОБА_6 викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, за відсутності інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2020 в частині рішення про повернення обвинувального акта прокурору з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
За викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Правильність обрання обвинуваченому ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.02.2021 включно без визначення розміру застави, колегією суддів не перевіряється, оскільки вказане рішення ніким з учасників провадження не оскаржено.
Вирішуючи клопотання прокурора у провадженні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 днів, колегія суддів, виходить з наступного.
Як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.
Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів виходить з вимог, викладених в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та, виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду кримінального провадження дійшов висновку про необхідність продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, два з яких віднесені законом до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я з користі, за один з яких, у разі доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_6 , передбачено призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за другий - до 15-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна, - що вказує на наявність ризиків переховування його від суду, на даній стадії провадження є ризики незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта у кримінальному провадженні, показання яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Бере суд до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_6 не має соціальних зв`язків на території м. Києва та може виїхати за межі м. Києва або за межі України, а також відсутність міцних сімейних, соціальних зв`язків за місцем останнього проживання у м. Миколаєві, з урахуванням і того, що місце перебування дружини обвинуваченого ОСОБА_13 - невідомо.
Отже, тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.
На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи сторони захисту в суді апеляційної інстанції про те, що обвинувачений тримається під вартою більше 6-ти років як і не доведено про те, що саме на його утриманні знаходиться мама, яка потребує догляду, оскільки вони не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які фактично і є підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Будь-яких даних щоб могли б бути підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про те поставила питання сторона захисту в суді апеляційної інстанції, - з матеріалів провадження не видно.
Судове рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою не суперечить і вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За викладеним, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, слід продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04.04.2021 включно без визначення розміру застави, задовольнивши клопотання прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 036 81 від 29 березня 2015 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року в частині рішення про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 120 151 001 000 036 81 від 29 березня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.п. 1, 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України прокурору Київської місцевої прокуратури № 10 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Клопотання прокурора у провадженні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, тобто до 04 квітня 2021 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3