Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1255/19
Провадження № 1-кп/553/83/2021
В И Р О К
Іменем України

20.01.2021м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000444 від 14.05.2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білозір`я, Черкаського району, Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.07.2002 року Черкаським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 21.04.2004 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, 69, 71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі;

- 27.10.2009 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, 70 ч.1, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 16.06.2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ст. 395 КК України на 5 місяців арешту;

- 15.10.2015 року Драбовським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 12.03.2019 р. Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185,70 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 21.05.2020 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст.263, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 25.06.2020 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 10.09.2020 року Київським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, 72, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 25.11.2020 року Київським районним судом м. Полтави за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 03.12.2020 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1, ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

- 12.01.2021 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст. 309, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,-

в с т а н о в и в:

13.05.2019 року, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу дитячого майданчика за адресою: м.Полтава, вул. Сакко, поблизу будинку 16, знайшов паперовий пакет із речовиною рослинного походження, зеленого, кольору в подрібненому та висушеному стані та положив її в ліву кишеню своїх штанів, таким чином здійснив незаконне придбання наркотичного засобу. 13.05.2019 року в період із 14:26 год. по 14:48 год. в ході огляду особистих речей обвинуваченого ОСОБА_4 , працівниками поліції, в лівій кишені штанів, було виявлено та вилучено паперовий пакет із речовиною рослинного походження, зеленого кольору в подрібненому та висушеному стані, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 904 від 23 травня 2019 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 7,801 г. Даний наркотичний засіб обвинувачений ОСОБА_4 незаконно зберігав без мети збуту для власних потреб.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України, як умисні дії, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення і щиро розкаявся у цьому, його вік, проте, обвинувачений не займається суспільно-корисною працею, беручи до уваги пом`якшуючі обставини по справі, а також, те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді реального позбавлення волі передбаченого в межах санкції статті обвинувачення та без застосування положень ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також із застосуванням положень ч.4 ст. 70 КК України, оскільки останній засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 12.01.2021 року на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню піддягають стягненню з ОСОБА_4 .
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за даним вироком більш суворим призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 12.01.2021 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 у рахувати з часу його затримання, тобто з 21.05.2020 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати пов`язані із проведенням експертизи по кримінальному провадженні у сумі 2669,17 грн.
Речові докази по справі спецпакет МВС України (Експертна служба №3589553) із речовиною, яка являється канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 7,801 г., та спецпакет МВС України (Експертна служба №4207812) із саморобною конструкцією, на якій є нашарування екстракту канабісу, що віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якого у висушеному стані становить 0,189 г, які здано в камеру зберігання речових доказів відділення поліції №1 Полтавського районного управління ГУНП в Полтавській області знищити.

Речовий доказ спецпакет МВС України (Експертна служба №3952075) із таблицею для вилучення слідів папілярних узорів зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ компакт диск DVD-R Verbatim з відеозаписом із боді-камери працівників патрульної поліції за 13.05.2019 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1