Справа № 438/452/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1498/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Східниця Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні,

на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2019 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 5340 грн.36 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 19 грудня 2018 року близько 19год. 30хв., перебуваючи неподалік будинку №7 на вул. Котляревського у смт. Східниця, Львівської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово в ході словесного конфлікту, умисно наніс ОСОБА_8 правою рукою декілька ударів в ділянку обличчя, шиї та грудної клітки зліва, внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці обличчя, шиї, грудної клітки зліва, а також забою м`яких тканин обличчя, шиї зліва, грудної клітки, які по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити, в частині зменшення сум, що підлягають стягненню за цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: судом не в повному обсязі проведено судове слідство, залишились недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи. ОСОБА_8 звернувся із позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з тих підстав, що він проходив стаціонарне лікування у КНП «ЦМЛ м. Борислава» з 22.12.2018 року по 27.12.2018 із закритою черепно-мозковою травмою та струсом головного мозку. В ході досудового розслідування таких тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 виявлено не було. Під час стаціонарного лікування у травматичному відділенні Бориславської ЦМЛ був виставлений діагноз у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Даний діагноз був виставлений у направленні на стаціонарне лікування, але під час огляду лікарем невропатологом 21.12.2018 даний діагноз виставлений під знаком питання. Про це свідчить Висновок експерта № 32 від 21.01.2019. Для уточнення даного діагнозу необхідно було провести повторну консультацію лікаря - невропатолога, або лікаря - нейрохірурга, окуліста, що зроблено не було.

Для підтвердження матеріальних витрат ОСОБА_8 надано товарні чеки від 28.12.2018 та 15.01.2019 про придбання медичних ліків, які є неналежними та недопустимими доказами, оскільки медичні препарати є акцизним товаром і відпускаються у аптеках тільки через касові апарати з видачею фіскального чеку. Судом не досліджено дані товарні чеки та прийнято їх до уваги , як доказ по справі.

ОСОБА_8 не надано суду відповідні лікарські призначення для лікування тілесного ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці обличчя, шиї, грудної клітки зліва, а також забою м`яких тканин обличчя, шиї зліва, грудної клітки медичні препарати, які були придбані позивачем, жодного відношення до лікування не мають .

Товарні чеки та чеки наданих фармацевтичними установами жодного відношення до лікування забою м`яких частин обличчя та шиї не мають, адже не були призначені лікарем. Підтвердженням цього є Виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 696. ОСОБА_8 придбано 23 системи для крапання, медичні препарати для лікування печінки, підшлункової залози, ліки для нормалізації роботи кишково-травневого тракту (реосорбілат). 28 грудня 2018 року придбано ще 10 систем, при цьому він був виписаний з лікувальної установи. Всі подальші чеки датовані після виписки з лікарні, а саме: червень - липень 2019 року .

В своєму позові ОСОБА_8 вказує, що 10 квітня 2019 року він звернувся в Медінститут м. Львова до невропатолога ОСОБА_9 , і йому було призначено антидепресанти. Однак, ним не надано суду жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку із забоями легкого ступеня тяжкості та депресією, яка у нього виникла, як і не подано документів, що підтверджують витрати в розмірі 700 гривень на поїздку до Львова. Не надано доказів погіршення здоров`я через нанесення побоїв та звернень до сімейного лікаря у смт. Східниця, яка проводила лікування через введення систем (крапальниці). Не підтверджено втрату слуху через нанесені побої.

Він не заперечує щодо відшкодування матеріальних збитків, адже позивач лежав в лікарні, обстежувався (проводив рентген, за які сплатив 110 гривень). Відшкодуванню підлягає лише сума коштів датована 22 грудня 2018 року, оскільки придбані ліки співпадають із призначенням лікаря та датою перебування в лікарні на загальну суму 1 215 гривень та 110 гривень за проходження рентгену (дана сума не була включена у відшкодування).

ОСОБА_8 перебував в медичному закладі протягом п`яти днів, враховуючи той факт, що відповідно до Висновку експерта № 32 від 21.01.2019 року черепно-мозкова травма та струс головного мозку не підтверджені, а проводилось лікування лише забоїв м`яких тканин в ділянці обличчя, шиї, грудної клітки, розмір відшкодування моральної шкоди є надто великий, оскільки при визначенні розміру відшкодування шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості, передбачені ст. 23 ЦК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, виключити з вироку обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вирок підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вироком суду обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку. В обвинувальному акті не зазначена обставина, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, однак, судом в порушення вимог вищезазначених норм закону визнано вказану обставину, як таку, що обтяжує покарання.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, а щодо апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, доводи обвинуваченого на підтримку його скарги та заперечення щодо скарги прокурора, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого задоволити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, цих вимог закону при розгляді кримінального провадження, зокрема, цивільного позову потерпілого, суд першої інстанції не дотримався.

Так, за п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Статтями 127, 128 цього Кодексу передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, зазначеним Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1166 цього Кодексу передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Тлумачення цих положень законодавства дає підстави для висновку, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду наведено у ст. 1167 ЦК України, а порядок відшкодування у ст. 1168 цього Кодексу.

Потерпілий просив стягнути із обвинуваченого 5 340,36 грн на відшкодування матеріальної шкоди, що становить суму витрат на ліки та медичні обстеження та 20 000 грн - моральної шкоди.

Задовольняючи повністю позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції, вказав, що понесені потерпілим витрати підтверджуються касовими чеками та розрахунками, які досліджені у судовому засіданні.

Однак, місцевим судом не враховано обставин щодо наявності підтверджуючих документів про заподіяння шкоди та понесених витрат на лікування, датованих лише 22 грудня 2018року, тобто в період коли потерпілий перебував у лікарні, що також підтверджується призначеннями лікаря.

Інші докази, які на думку потерпілого підтверджують розмір заподіяної йому матеріальної шкоди не знаходяться у причинному зв`язку із вчиненим щодо нього кримінальним правопорушенням та не підтверджуються відповідними призначеннями лікаря або даними медичної документації. Колегія суддів також враховує, що як убачається з обвинувального акту, кримінальним правопорушенням майнова шкода потерпілому не завдана.

Відтак, розмір стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди підлягає зменшенню до суми, яка підтверджена документально, а саме до 1 215 грн., що також визнається самим обвинуваченим.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, суд першої інстанції, урахувавши вимоги ч.ч. 3 та ст. 23 ЦК України, прийшов до вірного висновку про стягнення на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, виходячи з обсягу та характеру страждань, їх тривалості, можливості відновлення тощо.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого цих висновків суду не спростовують.

У зв`язку із цим, апеляційну скаргу обвинуваченого слід задоволити частково.

Щодо апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає її мотиви безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

За змістом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, окрім іншого, «виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення» (п. 5), а також «обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання» (п. 6).

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, «подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення)» (п. 1) та «обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження» (п. 4).

Наведені правові норми у їх системному зв`язку указують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч. 1 ст. 337 КПК України) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України), оскільки «формулювання обвинувачення» є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №556/588/18 (провадження № 51-569км19).

Згідно з пунктами «а», «b» § 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчинення кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки такого захисту.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують або обтяжують покарання, має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку, відповідає вимогам процесуального закону, незважаючи на не зазначення про це в обвинувальному акті та в переліку обставин, що обтяжують покарання, оскільки це випливає з фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме з анкетних даних потерпілого, який є особою похилого віку в силу вимог відповідного законодавства (Закон України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»).

Враховуючи наведене, оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині визначення розміру матеріальної шкоди, а в решті його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2019 року в частині цивільного позову змінити. Зменшити суму стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 з 5 340 грн 36 коп. до 1 215 грн.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4