Справа № 128/2877/20
УХВАЛА

16 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000630 від 30.08.2020, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,

УСТАНОВИВ:

20.10.2020до Вінницького районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000630 від 30.08.2020, відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

21.10.2020 ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.10.2020 призначено судовий розгляд обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000630 від 30.08.2020, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08.12.2020 цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без руху; надано потерпілому ОСОБА_4 строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ним копії повного тексту даної ухвали та роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатись неподаною і буде йому повернута.
Через канцелярію Вінницького районного суду Вінницької області 14.12.2020 потерпілим ОСОБА_4 було подано заяву на усунення недоліків цивільного позову, тобто у строк, визначений в ухвалі суду від 08.12.2020.
В судовому засіданні 16.12.2020 потерпілий ОСОБА_4 просив прийняти до розгляду в даному кримінальному провадженні його цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала щодо прийняття до розгляду цивільного позову потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечують щодо прийняття цивільного позову.

Крім того, в судовому засіданні 16.12.2020 прокурор подала письмове клопотання про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, які визначені ст. 177 КПК України, а саме в даному випадку: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимості не погашені. Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів із погрозою застосування насильства, просить не визначати розмір застави. Заперечує проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_4 клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримує, проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечує проти клопотання прокурора, заявив усне клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, оскільки хоче побути з сім`єю.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримує клопотання обвинуваченого, заперечує проти клопотання прокурора.

Заслухавши думки та клопотання учасників судового провадження, вивчивши заяву потерпілого про усунення недоліків цивільного позову, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 10 ст. 56 КПК України потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» (п. 33) та «Далбан проти Румунії» (п. 44) визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду, при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Частиною першою статті 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Форма і зміст позовної заяви потерпілого ОСОБА_4 після усунення недоліків відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, тому вказаний цивільний позов слід прийняти до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням, запропонувавши обвинуваченому та його захиснику подати суду письмовий відзив на цивільний позов відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною першою статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а частиною 2 статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2020, який продовжено ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.10.2020, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом, а домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

При цьому, суд зважає на те, що злочини, за якими обвинувачується ОСОБА_5 ,віднесені відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, позбавленням волі на строк до семи років, а за ч. 3 ст. 289 КК України позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, тому дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які підлягають виклику до суду, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що наразі існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочинах, обставини скоєння злочинів та особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не має постійного місця роботи та джерела доходів, не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання на території м. Вінниці чи Вінницького району, обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, не забезпечить, на думку суду, запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Стороною захисту не спростовано належними та допустимими доказами, що наведені прокурором ризики відпали, та обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, - не встановлено.

У зв`язку із викладеним, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, тому письмове клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в усному клопотанні обвинуваченого слід відмовити.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за доцільне не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , вчинений із застосуванням насильства.
Керуючись ст.ст. 56, 128, 177, 178, 183, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до спільного розгляду з кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000630 від 30.08.2020, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику адвокату ОСОБА_6 копію цивільного позову ОСОБА_4 з копія долучених до нього додатків, запропонувавши обвинуваченому та його захиснику подати суду письмовий відзив на цивільний позов відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Письмове клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, на шістдесят днів, тобто до 13 лютого 2021 року включно.

В задоволенні усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Судовий розгляд по даному кримінальному провадженню відкласти на 12 год 00 хв 28 грудня 2020 року, надати час обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику адвокату ОСОБА_6 для подання відзиву на цивільний позов ОСОБА_4 .

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з моменту отримання копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_1