КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/8242809/2020 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.289, ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № №0002981 по обвинуваченню за ч.3 ст.289, ч.1 ст.28, ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за апеляційною скаргою в.о. прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.289, ч.1 ст.28, ч.1 ст.187 КК України та йому призначено покарання: за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 187 КК України - 3 роки і 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки , передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання.

Вирішено питання речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 24.04.2014 о 17 год. 45 хв. біля станції метро «Харківська» по пр. Бажана в м. Києві, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, вчинив напад на потерпілого ОСОБА_9 та заволодів його автомобілем «Мерседес С180», д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 22 000 грн., під час якого невстановленою досудовим слідством особа в бік потерпілого були здійснені погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього та відкрите заволодіння мобільним телефоном «Iphone 5S» вартістю 6600 гривень із сім - карткою «Life» вартістю 25 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 25 грн., золотим ланцюжком вагою 10 г та довжиною 55 см, вартість якого складає 3000 грн., а також грошима в сумі 100 грн., а всього на загальну суму 31 750 грн., після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст.28, ч.1 ст.187 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про помилкове застосування ст. 69 КК України, що надало можливість звільнити обвинуваченого умовно, застосувавши ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню. Вважає, що судом проігноровано те, що обвинувачений вчинив злочини, які віднесені ст. 12 КК України до тяжких та особливо тяжких.

Також вказує, що суд 1-ї інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, жодним чином не обґрунтувавши таке рішення.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд 1-ї інстанції при призначенні покарання належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, а також обставини, що пом`якшують покарання, тобто дотримався вимог щодо загальних засад призначення покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, які не підтримали апеляційну скаргу прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289, ч.1 ст.28, ч.1 ст.187 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювались, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений групою осіб, є правильною.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість застосування судом 1-ї інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 положень ст.69 КК України, то колегія суддів з ними погодитись не може.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як вбачається з вироку, дотримуючись наведених вимог закону, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів проти власності та проти безпеки руху і експлуатації транспорту, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину у вчиненні злочинів, які йому інкриміновано, визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду та прийшов до висновку, що покарання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289 КК України, беручи до уваги кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, слід призначити із застосуванням ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч.3 ст.289 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, а за ч.1 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі у межах санкції вказаної статті, з визначенням остаточної міри покарання за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також вирішуючи питання щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд 1-ї інстанції взяв до уваги інформацію про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має вищу освіту, одружений, має на утриманні малолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює заступником директора ТОВ "Агрофірма "Рокитне-цукор", виключно позитивно характеризується за місцем роботи, врахував думку потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого немає та не наполягає на суворому покаранні, а також позицію прокурора в суді 1-ї інстанції, який просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.69,75 КК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 слід звільнити на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку.

Як показав потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції, він до ОСОБА_6 не має жодних претензій, оскільки, незважаючи на присутність у той день обвинуваченого в його автомобілі «Мерседес С180» 1992 року випуску, в той момент, коли інша особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, приставила щось холодне до його шиї, що він сприйняв за пістолет, якого не розгледів, ОСОБА_6 почав говорити, що вони так не домовлялись. ОСОБА_6 речей у нього не забирав, а зробила це інша особа. Разом з тим, обвинувачений добровільно відшкодував йому усі збитки у повному обсязі, і на сьогоднішній вони товаришують, оскільки між ними склалися добрі стосунки, і ван бачить, як ОСОБА_6 виправився.

З урахуванням наведених обставин у цьому кримінальному провадженні, щирого каяття обвинуваченого та наявності у нього новонародженої дитини доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з обраним ОСОБА_6 судом 1-ї інстанції видом та розміром покарання, та вважає його є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і необхідності у застосуванні до нього більш тяжкого покарання, без урахування положень ст.ст. 69, 75 КК України, як про те зазначено апеляційній скарзі прокурора, вважає недоцільним.

Отже, колегія суддів вважає доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора про невмотивованість висновків суду та необхідність призначення реального покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги в.о. прокурора м. Києва ОСОБА_7 без задоволення, а вироку Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу в.о. прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4