САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІВ
Справа № 716/1511/16-к
Провадження №1-кп/726/75/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному 25.06.2016 року до ЄРДР за № 0000204 відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бояни Новоселицького району Чернівецької області, за національністю молдованина, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

за вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
25.06.2016 року, близько 11:00 год., ОСОБА_5 , знаходячись на території Свято-Успенського чоловічого монастиря, що розташований в с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області по вул. Монастирській, 1, перебуваючи в приміщенні готелю паломників, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив словесну суперечку з потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході якої переслідував мету, направлену на умисне протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 із застосуванням ножа (який знаходився при ньому та який він використав як знаряддя вчинення злочину), наніс один удар в ділянку розташування життєво-важливого органу, а саме в область черевної порожнини потерпілого ОСОБА_7 , чим у відповідності до висновку експерта №249-Мд від 26.08.2016 спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючої рани грудної клітини з ушкодженням печінки, яка ускладнилася лівобічним пневмотораксом. Усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_5 та задля збереження свого життя, потерпілий ОСОБА_7 почав тікати, однак ОСОБА_5 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на протиправне позбавлення життя потерпілого, почав його наздоганяти, продовжуючи наносити при цьому, на ходу, удари за допомогою вищевказаного ножа, в область спини ОСОБА_7 , а саме завдав дві непроникаючі рани грудної клітини, які у відповідності до висновку експерта № 249-Мд від 26.08.2016 року відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Однак, свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними, а саме не зміг завдати достатньої кількості ударів для настання смерті потерпілого, так як останній забіг в одне з приміщень монастиря, де в ситуацію втрутилися сторонні громадяни, які обеззброїли ОСОБА_8 та припинили його злочинну діяльність. Одразу, після зазначеної події, потерпілому ОСОБА_7 було надано кваліфіковану медичну допомогу, що також у свою чергу упередило настання його смерті.

В ході досудового розслідування ОСОБА_5 було проведено стаціонарну судово -психіатричну експертизу у КЗ Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня. У відповідності до висновку стаціонарної судово - психіатричної експертизи № 147 від 05.10.2016, ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у виді параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.

ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він розуміє в чому його обвинувачують, а саме в тому, що він заколов ОСОБА_7 , крім цього пояснив, що 25.06.2016 року він перебував в монастирі на території Свято-Успенського чоловічого монастиря, що розташований в с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області по вул. Монастирській, 1, тому що був хворий на одержимість. За день до цього, коли він перебував у вбиральні, охоронець монастиря ОСОБА_7 , вимкнув йому світло, на грунті цього у нього виникли неприязні відносини з останнім. Будучи в ідальні, він почав з`ясовувати з охоронцем ці питання, на що останній погрожував його побити. Після цього він пішов у свою кімнату, де взяв кухонний ніж, який використовувався рініше для різання хліба та поклав його собі в кишеню. Потім, почувши, що ОСОБА_7 виходить з своєї кімнати, він також відчинив двері та запитав, що останній від нього хоче? ОСОБА_7 його обізвав і наніс удар в лице. Після цього він наніс ножем декілька ударів йому в ліву сторону. ОСОБА_7 відійшов назад, залишивши тапки, почав тікати, а він в свою чергу вийшов за ним на вулицю, ОСОБА_7 тікав і кричав, він його наздогнав і ще раз вдарив ножем в спину. Зазначив, що не хотів вбити охоронця. ОСОБА_7 продовжував тікати, а він його наздоганяти, ніж він поклав в кишеню. ОСОБА_7 забіг в церков і там впав, він зайшов за ним, де його за руку піймав монах, інші присутні його схопили, ніж випав з кишені, його витягнули в коридор, а потів винесли на вулицю поклали на лавку. Зазначив, що він шкодує, кається, просить відпустити з лікарні, оскільки не хоче лікуватися. На запитання адвоката ОСОБА_9 пояснив, що потерпілий його не обзивав, кулаком не бив, він його боявся, тому що ОСОБА_7 був здоровим, тому він вимушений був захищатися.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працював в Свято-Успенському чоловічому монастирі з 2016 року, перебуваючи в гуртожитку на території монастиря 25.06.2016 року біля 11:00 год. йому перегородив дорогу ОСОБА_5 , він хотів пройти, про що повідомив останнього, але ОСОБА_5 натомість вдарив його ножем, на що він відповів ударом та почав втікати, ОСОБА_5 почав його наздоганяти та наносити ще удари ножем. Тікаючи від кривдника, він забіг до церкви, де в цей час проходила служба та його, у крові, побачили монахи, які відібрали ніж у ОСОБА_5 та затримали останнього. ОСОБА_5 наніс ножове поранення в область печінки, де був зроблений лікарями п-образний шов, крім цього ножове поранення в область спини пошкодило ліву легеню. Також вказав на те, що він раніше не був знайомий з нападником, познайомився за день до нападу: він зайшовши до вбиральні включив світло, взявся за ручку і зрозумівши, що там зайнято, включив світло, після чого вийшов ОСОБА_10 і запитав: для чого вимикає світло йому. На запитання адвоката ОСОБА_9 повідомив, що дійсно розмовляв з сестрою ОСОБА_10 , просив відшкодувати матеріальні витрати на лікування, проте йому ніхто нічого не сплатив. Позов не заявляв. Не заперечує щодо застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 .

Захисник та законний представник заперечували щодо застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру в зв`язку з безпідставністю.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є дяконом братії чоловічого монастиря. Показав на те, що обвинувачений був них на «послушанії» читалися пів року молитви, до нього не було ніяких притензій. Так 25.06.2020 р. в день пам`яті владики ОСОБА_12 була служба, зранку побачили, що забіг охоронець у церкву монастиря та почав просити допомогу, на ньому були сліди крові. Зазначив, що його хтось хотів підрізати, після нього забіг ОСОБА_13 , який наздоганяв його. Вказує на те, що ОСОБА_14 вони зупинили, побачили невеликий кухонний ніж. Він разом з хлопцями не могли стримати обвинуваченого. Потерпілий працював в монастирі охоронцем, особисто його не знає, ніяких конфліктів між потерпілим та обвинуваченим раніше він не бачив.

Крім цього в судовому засіданні були досліджені письмові докази, а саме:

- протоколом огляду місця події від 25.06.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 (територія Свято-Успенського чоловічого монастиря, а саме готелю для паломників), в ході якого було зафіксовано обстановку на місці події, вилучено знаряддя вчинення злочину та сліди біологічного походження (у вигляді зіскобів речовини бурого кольору) та таблицею ілюстрацій;

- протоколом огляду речей від 27.06.2016 року, що були вилучені під час ОМП від 25.06.2016 та таблицями ілюстрацій до них;

- висновком судово-імунологічної експертизи №1221 від 19.08.2016 року, у відповідності до якого в плямах бурого кольору на ватному тампоні (об`єкт №1) знайдено кров людини та виявлено антиген А, що не виключає походження крові від особи з групою крові ОСОБА_15 , в даному випадку від ОСОБА_7 . Походження крові від ОСОБА_5 виключається;

- висновком судово-імунологічної експертизи №307-І від 03.10.2016 року, у відповідності до якого: 1. На представленому ножі виявлено сліди крові. 2. Виявлені на ножі сліди крові належать людині. При серологічному дослідженні виявлених на ножі слідів крові встановлено антиген А системи ABO. 3. Виявлені на ножі сліди крові можуть походити від особи (осіб) з групою крові А (II) з ізогемаглютиніном анти-В системи ABO, у тому числі від ОСОБА_7 . Походження виявлених слідів крові від ОСОБА_5 виключається;

- висновком судово-медичного експерта № 249-Мд від 26.08.2016 року, у гр-на ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді двох непроникаючих ран грудної клітини і одної проникаючої рани грудної клітини з ушкодженням печінки, яка ускладнилася лівобічним пневмотораксом. Дані тілесні ушкодження виникли від дії колото-ріжучого предмету, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові, внаслідок нанесення потерпілому ОСОБА_7 трьох ударів ножем в ділянку грудної клітини, можуть відповідати терміну 25.06.2016 року і відносяться: дві непроникаючі рани - до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я; проникаюча рана грудної клітини з ушкодженням печінки - до розряду тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Щодо усного клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання всіх письмових доказів недопустимими, оскільки отримані з істотним порушенням, оскільки ОСОБА_5 по національності молдаванин, проте докази у даному кримінальному провадженні не перекладені на молдавську або румунську або російську мови, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ОСОБА_5 громадянин України навчався у школі та відповідно вивчав українську мову. Також під час розгляду справи ОСОБА_5 не заявляв клопотання про залучення перекладача та не вказував на те, що не розуміє мови судочинства, навпаки покази надавав українською мовою та заявляв, що мову розуміє, проте не завжди розуміє зміст промов учасників процесу.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 про дослідження в якості доказу та оголошення протоколу допиту на досудовому слідстві потерпілого ОСОБА_7 , суд наголошує, що згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Так, окремим випадком є допит свідка, потерпілого під час досудового розслідування слідчим суддею в судовому засіданні згідно ст.225 КПК України, проте у вказаному кримінальному провадженні такий допит потерпілого під час досудового розслідування не здійснювався.

Аналіз і оцінка зібраних у кримінальному провадженні доказів свідчать про те, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК раїни, а саме незакінчений замах на умисне вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, недоведений до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Судом встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 147 від 05.10.2016 року, ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у виді параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Судом встановлено, що згідно висновіків комісії лікарів-психіатрів Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної Установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» №597 від 16.05.2017 р., №1254 від 10.11.2017 р., №507 від 07.05.2018 р., №1140 від 02.11.2018 р., №455 від 25.04.2019 р., №1093 від 21.10.2019 р., №350 від 08.04.2020 року ОСОБА_5 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Відповідно до ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно ч.5 ст.94 КК України передбачено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно ст.512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально - процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Виходячи з вимог цих статей та роз`яснень, наведених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 р. №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», у справах про застосування примусових заходів медичного характеру при обранні судом виду таких заходів основним критерієм має бути об`єктивна оцінка ступеня небезпеки хворого для себе або інших осіб з урахуванням думки експертів-психіатрів, викладеної у висновках експертиз.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно - небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у стані неосудності і в даний час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. При визначенні виду примусових заходів медичного характеру та типу психіатричного закладу суд враховує характер і важкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпеки особи для себе та інших осіб.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, а також, те що ОСОБА_5 за своїм психічним станом становить загрози для суспільства, суд приходить до висновку про задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 512, 513 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 по кримінальному провадженню №0000204 від 25.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бояни та мешканця АДРЕСА_1 , примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, яким є ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Чичеріна, 84, про що йому оголосити.

Міру запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_5 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - залишити у силі до набрання ухвали законної сили.

Речові докази:

- зіскоби плям бурого кольору, що були упаковані в паперовий конверт, які зберігаються в камері зберіганні речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити;

- господарський ніж, упакований в картонну коробку, який зберігається в камері зберіганні речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити;

- футболку потерпілого ОСОБА_7 , що упакована в поліетиленовий пакет, синього кольору, яка зберігається в камері зберіганні речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути за належністю потерпілому ОСОБА_7 ;

- спортивні штани та футболку ОСОБА_5 , що упаковані в поліетиленовий пакет, синього та жовтого кольору, які зберігаються в камері зберіганні речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області повернути законному представнику ОСОБА_5 ;

- дактилоскопічну карту ОСОБА_5 , яка зберігається в камері зберіганні речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити;

- зрізи з китиць обох рук ОСОБА_5 та змиви з обох рук ОСОБА_5 , які зберігаються в камері зберіганні речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити.

Судові витрати за проведення судово-психіатричної експертизи та комплексної експертизи віднести на рахунок держави.

Копію ухвали негайно вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Садгірський районний суд м. Чернівці.
Головуючий суддяОСОБА_1