Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5326/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.08.2020 року,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.08.2020 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовлено.

В ухвалі суду зазначено, що на день розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув покарання менше одного року з дня винесення ухвали про направлення його у місця обмеження волі, що суперечить вимогам ч.8 ст.154 КВК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну. Зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку про застосування норми ч.8 ст.154 КВК України. Посилається на те, що суд першої інстанції, розглядаючи його клопотання безпідставно не застосував ч.2 ст.67 КВК України та незаконно відмовив йому у застосуванні ст.82 КК України, а саме заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким» від 26.04.2002 року передбачено, що особи, яким покарання було замінено більш мяким, можуть бути умовно-достроково звільненні і від цього більш мякого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Згідно з ч. 8 ст. 154 КВК України особи, звільненні від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш мяким, якщо вони були направленні у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш мяким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

При регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і, відповідно, при конкуренції норм загальних і спеціальних застосовуються спеціальні норми.

Стаття 154 КВК України є спеціальною нормою щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш мяким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни не відбутої частини покарання більш мяким і при цьому 2) була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів подання, ОСОБА_7 вироком Бориспільським міськрайонним судом Київської області 31 грудня 2015 року був засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі, йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.02.2015 року по 31.05.2015 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_7 зараховано час попереднього ув`язнення з 07.02.2015 року по 31.05.2015 року та з 24.06.2015 року по 17.05.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_7 згідно ст.82 КК України замінено невідбуту частину строку покарання на покарання у виді 3 років 6 місяців 13 днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання для позбавлення волі визначено 24.06.2015 року.

Початок строку для обмеження волі визначено 13.07.2020 року, кінець строку відбування покарання 08.11.2022 року.

Засуджений ОСОБА_7 , який з 13.07.2020 року та на даний час відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№108), звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.08.2020 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як встановлено матеріалами подання, 13.07.2020 року засуджений ОСОБА_7 прибув до Олександрівського ВЦ (№ 104) для відбування покарання у вигляді обмеження волі.

Таким чином, виходячи зі змісту положень ч. 8 ст. 154 КВК України та огляду на викладене, ОСОБА_7 на даний час відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі та є особою, яка була направлена у місця обмеження волі до Бердичівського ВЦ № 104, а тому на думку колегії суддів підпадає під критерії обмеження у часі у праві умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, оскільки з дня винесення ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_7 , про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш мяким на обмеження волі не минуло одного року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що право засудженого ОСОБА_7 на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за ним залишається таке право при настанні строків, передбачених у Законі.

За таких обставин, доводи засудженого ОСОБА_7 , викладені в його апеляційній скарзі, як підстави для застосування до нього заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та такими, які не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не вбачає.

Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.08.2020 року, щодо нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: