10 грудня 2020 року м.Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Харківського територіального управління Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Харківського територіального управління Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).
Скаргу адвокат ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 27.11.2020 ОСОБА_4 було подано на ім`я директора Харківського територіального управління НАБУ ОСОБА_5 заяву про вчинене кримінальне правопорушення суддею Автозаводського районного суду міста Кременчука, прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , старшою слідчою СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 , передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Зазначена заява, за твердженням адвоката ОСОБА_3 , була відправлена 27.11.2020 та 03.12.2020 отримана уповноваженими особами Харківського територіального управління НАБУ. Втім станом на 04.12.2020, за твердженням адвоката, відомості про вчинене кримінальні правопорушення до ЄРДР внесені не були.
Зазначена бездіяльність уповноважених осіб Харківського територіального управління НАБУ, на думку адвоката ОСОБА_3 , суперечать положенням ч. 1 ст. 214 КПК України, яка закріплює обов`язок слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У зв`язку з цим, адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Харківського територіального управління НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та просить слідчого суддю зобов`язати службових осіб Харківського територіального управління НАБУ внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 від 27.11.2020 про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язати уповноважених осіб Харківського територіального управління НАБУ надати заявнику ОСОБА_4 належним чином засвідчені витяги з ЄРДР, визнати ОСОБА_4 потерпілим та вручити йому пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , підтримав подану ним скаргу та просив слідчого суддю її задовольнити в повному обсязі.
Крім цього, представник НАБУ ОСОБА_8 зазначив, що в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Отже можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку. Однак заявник, звернувшись до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень намагається оскаржити судові рішення поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді.
З огляду на викладені обставини уповноважена особа НАБУ ОСОБА_9 просить у задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути її без участі представника НАБУ. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , слідчий суддя керується наступним.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Крім цього, на відміну від ч. 6 ст. 234 КПК України, яка містить заборону на повторне звернення із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку у випадку відмови у задоволенні такого клопотання, § 4 Глави 24 ІІІ Розділу КПК України, яка передбачає порядок продовження строку досудового розслідування, такої заборони не містить.
Таким чином, той факт, що старша слідча ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, погодженим прокурором ОСОБА_6 , не свідчить про вчинення ними кримінального правопорушення, а є реалізацією процесуальних прав та виконанням процесуальних обов`язків, як учасника провадження, врегульованою КПК України.
Щодо тверджень заявника про вчинення слідчим суддею Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Положеннями ст. 295-1 КПК України передбачений порядок продовження строку досудового розслідування слідчим суддею. Як вбачається з матеріалів скарги, слідчий суддя розглянув вищевказане клопотання слідчої про продовження строку досудового розслідування в межах своєї компетенції. А тому, на думку суду, доводи заявника ґрунтуються лише на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаною статтею. Зі змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди ОСОБА_4 із процесуальними рішеннями судді ОСОБА_10 .
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Враховуючи вищевикладене, оскільки у заяві від 27.11.2020 ОСОБА_4 не вказав жодних конкретних фактів, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення у діях слідчого судді Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_10 , прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та старшої слідчої СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 , а фактично така заява зводиться до незгоди із поданням слідчою клопотання про продовження строку досудового розслідування, погодження його прокурором та прийнятим слідчим суддею процесуальним рішенням при розгляді вказаного клопотання, слідчий суддя робить висновок, що підстави для задоволення скарги відсутні.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Харківського територіального управління Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення на підставі Рішення Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17.06.2020 (у справі № 3-180/2018(1644/18).

Слідчий суддя ОСОБА_1