УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

06 серпня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України, в якій заявник просить скасувати вказану постанову та зобов`язати слідчого вищезазначеного органу залучити його до кримінального провадження як потерпілого.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що на Другим слідчим відділом Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України.

Заявник вважає, що його права та обов`язки як потерпілого у вказаному кримінальному провадженні виникли з моменту його звернення до Державного бюро розслідувань з заявою від 23.01.2020 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого.

Однак, 14.02.2020 слідчим винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, у зв`язку із відсутністю очевидних та достатніх підстав для органу досудового розслідування вважати, що діями службових осіб Національного антикорупційного бюро України та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України завдано заявнику ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди.

При цьому, заявник вважає такі твердження слідчого необґрунтованими та безпідставними, оскільки слідчим під час складання постанови істотно порушено кримінально-процесуальний закон, при цьому при проведенні досудового розслідування, усупереч ч.2 ст.9 КПК України не вчинено всіх необхідних дій, спрямованих на визначення шкоди, та не досліджено факт спричинення такої шкоди.

У зв`язку з наведеним, заявник вважає постанову слідчого від 14.02.2020 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів у ній наведених, та просив її задовольнити. Також просив поновити строк на оскарження такої постанови, оскільки у зв`язку з карантинними заходами, спрямованими на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби, звернутися раніше до суду не було можливості.

Заявник ОСОБА_3 підтримав позицію свого представника. Вказав, що бездіяльність слідчого в цілому триває понад три роки.

Слідчий другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, на неодноразові виклики у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань не направляв, матеріали кримінального провадження не надав.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши думку заявника та його представника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя приймає до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва дотримується Київський апеляційний суд (провадження №11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, Шевченківському районному суду м. Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України.

14 лютого 2020 року слідчим другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що слідством не встановлено факту завдання ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової (матеріальної) шкоди, що унеможливлює визнання ОСОБА_3 потерпілим.

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_3 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, вкотре відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019.

Разом з тим, слідчим, у порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише викладом відомостей щодо руху досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, посилання на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_3 моральної та іншої шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві останнього про залучення у якості потерпілого, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, не зважаючи на те, що в межах розслідування кримінального провадження зокрема за ст. 397 КК України, потерпілим може бути виключно спеціальний суб`єкт, зокрема особа, яка наділена правовим статусом захисника або представника особи, останнім у постанові не наведено, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, постанова слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України, підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_3 в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи порушене заявником питання щодо зобов`язання слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Згідно вимог ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може ухвалити рішення про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Так, слідчим суддею розглянуто скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України. За результатами розгляду такої скарги слідчим суддею ухвалено рішення про скасування вищезазначеної постанови.

Тобто в даному випадку предметом розгляду такої скарги була саме оцінка законності та обґрунтованості рішення слідчого.

При цьому, в межах розгляду даного питання слідчий суддя позбавлений можливості прийняти рішення про зобов`язання слідчого прийняти конкретне рішення або вчинити конкретну дію, як про це просить ОСОБА_3 .

Отже, скарга ОСОБА_3 в частині прохання зобов`язати слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань (Управління розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 14 лютого 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001425 від 17.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.397, ч.2 ст.372, ч.2 ст.382 КК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 19 серпня 2020 року о 08 год. 25 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1