Справа № 308/6907/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.09.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/459/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2020 року у задоволенні погодженого прокурором клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_8 (далі - слідчий) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено й застосовано щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, а саме до 24:00 20 вересня 2020 року, заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на підозрюваного ОСОБА_6 покладено обов`язок прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час.
З матеріалів клопотання убачається, що 17 липня 2020 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло погоджене прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .. Відповідно до клопотання, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема, у тому що 01.08.2019 приблизно о 23 годині, в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 69А», 1971 р. в., д.н.з. НОМЕР_1 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 , рухаючись у с. Синяк Мукачівського району, в напрямку кафе «Соната» (вул. Духновича селища Чинадієве), по вулиці Санаторна, неподалік перехрестя з вулицею Терешкової даного населеного пункту, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги передбачені п. п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 2.3б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, зокрема, під час руху не переконався у безпечності своїх дій, не вибрав безпечну швидкість та не врахував дорожню обстановку, в результаті чого втратив керованість та допустив занос з подальшим виїздом за межі дорожнього покриття у правий по ходу руху кювет. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ГАЗ 69 а», 1971 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичного експерта № 292/2019 від 18.10.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, черева, що супроводжувалася закритою черепно-мозковою травмою, субарахноїдальні крововиливи, гемотораксом з права, забою легень, розриву правої легені, забою печінки, переломами ребер праворуч, переломом ключиці, що і явилося безпосередньою причиною смерті. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, та являються небезпечними для життя в момент їх спричинення і з безпосередньою причиною настання смерті знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали, а саме смертю потерпілого ОСОБА_10 .. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення та механізму тертя-ковзання, можливо їх виникнення під час ДТП при знаходженні пасажира у салоні автомобіля. По давності виникнення можуть вкладатися в дату ДТП, яка мала місце 31.08.2019 року. У клопотанні також вказується на те, що 15 липня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, що підозра ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього; протоколами : допиту потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновками : судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_10 , судової авто-технічної експертиз, молекулярно-генетичної експертизи, та іншими матеріалами кримінального провадження. У клопотанні також вказується на те, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); - усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину, може незаконно впливати на потерпілого (-у), свідків, шляхом їх підкупу або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України); - вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України), а також на існування ризику його протиправної поведінки. На думку сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілу та свідків, переховуватися від органу досудового слідства, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Враховуючи вищенаведене, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , тяжкість злочину, подальше його перебування на волі, а не в умовах ізоляції, становить небезпеку для суспільства, а інші, більш м`які, запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на викладене, керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 176 179, 184, ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що з поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що органом досудового розслідування у ході вирішення питання про обрання запобіжного заходу не в повній мірі доведені можливість настання ризиків, які визначені ст. 177 КПК. Зокрема, сторона обвинувачення декларативно припускає можливість підозрюваного ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, не наводячи переконливих аргументів, що свідчили б про можливість вчинення таких дій підозрюваним. Також, органом досудового розслідування не доведено ризики вчинення останнім інших кримінальних правопорушень, так як поточний злочин характеризується необережною формою вини, а посилання сторони обвинувачення на наявність у підозрюваного погашеної судимості за злочин іншого виду та характеру, відмежованого від поточного значним проміжком часу, не може розцінюватись судом, як достатня підстава вважати, що є ризик повторного вчинення злочину підозрюваним. Орган досудового розслідування під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризику або ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Слідчий суддя, враховуючи особу підозрюваного, характеристику за місцем проживання, відсутність до нього будь-яких претензій матеріального чи морального характеру з боку потерпілої сторони, вважав за необхідне застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме домашній арешт строком на два місяці, а саме до 24.00 20 вересня 2020 року, заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду з покладанням на підозрюваного обов`язку прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, такою, що підлягає до скасування. Зазначає, що обрання слідчим суддею домашнього арешту в даному випадку є незаконним. Стверджує, що слідчим суддею не враховано ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і застосований запобіжний захід не зможе запобігти таким ризикам. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою щодо підозрюваного ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
Із журналу судового засідання вбачається, що у розгляді клопотання приймали участь як підозрюваний ОСОБА_6 , так і його захисник адвокат ОСОБА_15 , що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_6 на захист.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема, протоколами : огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього; допиту потерпілого ОСОБА_11 , допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновками : судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_10 , судової авто-технічної експертизи, молекулярно-генетичної експертизи, та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_6 про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, яке 16.07.2020 йому вручено. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів враховує і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 сторонами кримінального провадження не оспорюється.
Обґрунтованим, на переконання апеляційного суду, є і висновки слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не в повній мірі доведено можливість настання ризиків, які визначені ст. 177 КПК України. Так, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про те, що сторона обвинувачення декларативно припускає можливість підозрюваного ОСОБА_6 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, не наводячи переконливих аргументів, які б свідчили про можливість вчинення підозрюваним таких дій. Також апеляційний суд вважає, що при оцінці ризику вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень слідчий суддя дав належну оцінку тому факту, що інкримінований ОСОБА_6 злочин характеризується необережною формою вини, а посилання сторони обвинувачення на наявність у підозрюваного погашеної судимості за злочин іншого виду та характеру, відмежованого від поточного значним проміжком часу, не може розцінюватись судом, як достатня підстава вважати, що є ризик повторного вчинення злочину підозрюваним.
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам. Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано врахував, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .. Не додано таких доказів прокурором і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді про те, що доводи слідчого та прокурора в цій частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги прокурора.
Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Погоджуючись із висновками слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано врахував дані про особу підозрюваного (відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується), а також відсутність щодо нього будь-яких претензій морального чи матеріального характеру з боку потерпілої сторони.
Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_6 не виконував чи не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки. Окрім того, при оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує пояснення прокурора, відповідно до яких у період досудового розслідування у кримінальному провадженні з 31.08.2019 до часу розгляду апеляційної скарги, підозрюваний ОСОБА_6 не порушував покладені на нього обов`язки, не ухилявся від слідства, не впливав на потерпілого та свідків й не перешкоджав кримінальному провадженню, а також те, що прокурор не спростував викладені у судовому рішення висновки та доводи сторони захисту про відсутність до ОСОБА_6 будь-яких претензій матеріального чи морального характеру в потерпілої сторони і вважає, що не визнання вини підозрюваним ОСОБА_6 у скоєнні злочину не може слугувати достатньою підставою для його взяття під варту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобігання передбаченим ст. 177 КПК України ризикам.
При прийнятті судового рішення враховуються положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
Тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не враховано ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і застосований запобіжний захід не зможе запобігти таким ризикам, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і прокурором не надано доказів, які б достовірно підтверджували наведені в клопотанні та апеляційній скарзі доводи; що відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень сторін кримінального провадження досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 закінчено, направлений до суду першої інстанції обвинувальний акт призначено до розгляду на 17.09.2020.
Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2020 року, якою щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: