ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2059/20 Справа № 213/840/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 24.04.2008 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі, із застосуванням ст.71 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 25.12.2014 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання - 6 років 9 місяців позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання з 21 лютого 2020 року.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 400 000 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 22 серпня 2016 року приблизно в 16 годині 00 хвилин, у світлий час доби, не маючи встановленого відповідного зразку посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одним пасажиром у салоні, без вантажу, рухався по сухому асфальтному покриттю проїжджої частині вул. Чумацький шлях з боку пр. Південного в напрямку вул. Каховська в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, зі швидкістю яка перевищувала 60 км/год, чим грубо порушив вимоги п. 2.1 а) (Водій повинен мати при собі: а) «посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»); п. 2.9 а) ( Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин); п.п. 12.4 (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год); 12.9. б) (Водієві забороняється: ...б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7...) Правил дорожнього руху України.
При цьому ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки, був непередбачливим, не вибрав в даних дорожніх умовах безпечної швидкості руху, продовжив рухатися з небезпечною швидкістю, перевищуючи максимальну допустиму швидкість руху транспортних засобів у населених пунктах, та внаслідок не дотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною й достатньою умовою для запобігання події, в районі зупинки громадського транспорту «Руднична» не впорався з керування та допустив виїзд автомобіля «ВАЗ 21063» за межі проїжджої частини дороги, де скоїв наїзд на нерухому перешкоду у вигляді бетонної електроопори № 233, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), 2.3 б) (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі), 2.3 д) (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: … д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та 12.1 (При виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, ... щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху України.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21063» ОСОБА_10 , на 32-й неділі вагітності була травмована. 23 серпня 2016 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР, померла від травм, отриманих внаслідок ДТП.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.05.2020 року щодо ОСОБА_7 змінити. Виключити з вступної та мотивувальної частин вироку посилання на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2007 року. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що фактично встановлені судом обставини, кваліфікація кримінальна правопорушення, призначена міра покарання не оспорюються, проте, вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту.
Зазначає, що ОСОБА_7 засуджений вироками Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2007 року за ст. 122 ч. 1 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт з утриманням 10% заробітної плати та 24.04.2008 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 України - до 7 років 2 місяців позбавлення волі, звільнився 25.12.2014 року відбуттю строку покарання, тобто з 25.12.2015 року він вважається таким, що не має судимості за вироком Інгулецького районного м. Кривого Рогу від 18.07.2007 року за ч.1 ст. 122 КК України.
Вважає, що посилання на погашену судимість у вступній та мотивувальній часті вироку є незаконним, оскільки при погашенні судимості відсутні юридичні наслідки, пов`язані із засудженням особи в минулому.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Обвинувачений не заперечував проти задоволення даної апеляції.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України та міра призначеного останньому покарання в поданій апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 прокурором оскаржується лише в частині зазначення судом у вступній частині попередніх судимостей обвинуваченого, а тому переглядаючи оскаржуваний вирок суду в цій частині колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також вид та міра призначеного покарання відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Що ж стосується доводів прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України, а саме безпідставне зазначення судом першої інстанції у вступній і мотивувальній частинах вироку вироку Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2007 року., судимість ОСОБА_7 за яким вже є погашеною, колегія суддів вважає їх слушними, але в даному випадку це не є істотним порушенням згідно ст. 412 КПК України, а отже, не є й підставою для зміни або скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Проте в апеляційній скарзі прокурора є лише посилання на те, що суд у у вступній та мотивувальній частінах вироку безпідставно послався на погашену судимість обвинуваченого ОСОБА_7 , тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення закону перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено, до того ж, в даному випадку вони жодним чином не впливають ані на кваліфікацію кримінального правопорушення, ані на міру покарання за вчинення вказаного злочину.
За таких обставин визнати обґрунтованими доводи прокурора колегія суддів не може.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4