ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3448/20 Справа № 188/1668/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000637 від 23 жовтня 2017 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Брагинівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
1) 02.12.2014 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
2) 17.10.2017 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднана не відбута частина покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 р. та остаточно визначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці; на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування покарання;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
ОСОБА_7 визнано винним винним у тому, що він 14 вересня 2017 року близько 01 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, через незамкнену хвіртку проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , викотив транспортний засіб - скутер марки «Honda Duo» об`ємом двигуна 49,9 см2, вартістю 6780 грн. 71 коп., чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду у вказаному розмірі і з місця скоєння злочину зник.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що суд не врахував те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, перебуваючи при йьому у стані алкогольного сп`яніння та будучи раніше судимою особою. Поряд із цим, на переконання прокурора, судом безпідставно враховано відшкодування шкоди потерпілому, оскільки викрадене майно було виявлено працівниками поліції. Також судом при призначенні покарання враховано факт утримання обвинуваченим малолітньої дитини, однак під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 не працює, факт утримання або надання допомоги документально не підтверджено.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
За таких обставин, суд переглядає судове рішення виключно з підстав відповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
При цьому, порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у нарколога і психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, а в якості таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, а також не врахував обставини провадження, зокрема те, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у нарколога і психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, а в якості таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України, без конфіскації майна, що відповідатиме його особі та сприятиме його виправленню.
Водночас, з огляду на те, що ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2019 року ОСОБА_7 скасовано іспитовий строк, встановлений оскаржуваним вироком, та останній наразі відбуває за ним покарання, колегія суддів вважає за необхідне обчислювати строк покарання з моменту затримання обвинуваченого в порядку виконання цієї ухвали, а саме з 20 березня 2019 року.
Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 20 березня 2019 року.
Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4