У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту накладеного в порядку визначеному кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року).

Учасники процесу:
представник власника майна - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернулася зі заявою про скасування арешту накладеного в порядку визначеному кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року).

Постановою слідчого прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 по кримінальній справі № 02 від 05.03.2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . На даний час, кримінальна справа розглянута, однак рішення щодо арештованого майна не прийнято. Крім цього, заявники не брали участі по цій кримінальній справі. З урахуванням вище викладеного, адвокат в інтересах власників майна просить скасувати арешт з квартири.

У судовому засіданні представник власників майна заяву підтримала, просила скасувати арешт.

Слідчий чи прокурор до судового засідання не з`явився.

Розглянувши заяву, приходжу до висновку про наступне.

Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.

Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства, до набрання чинності новим КПК України.

Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.

Проте положеннями КПК України ( в ред. 1960 року) передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).
Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.
Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Згідно зі статтею 174 КПК України 2012 року як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.
Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.
Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним ранішеВеликою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.
Враховуючи вище викладене суддя приходить до висновку, що заява про скасування арешту по кримінальній справі не може бути задоволена, так як вирішення такого питання не входить до компетенції слідчого судді, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 126, 404, 411 КПК України (в ред. 1960 року), суддя
У х в а л и в:
Провадження по заяві представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту накладеного в порядку визначеному кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року) закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1
06.08.2020