Провадження № 11-кп/824/3147/20 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15 вересня 2020 року, включно.
Обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15 вересня 2020 року, включно.
Визначено обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 заставу в розмірі 274 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 575 948 гривень, з покладенням у разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, де вони проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати до суду за першою вимогою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 суд першої інстанції враховуючи дані про особу обвинувачених, тяжкість покарання в разі визнання останніх винуватими, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики їх ухилення від суду, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинувачених під вартою, а також те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений, з метою запобігти ризикам, дійшов висновку про необхідність продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки менш суворий запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Окрім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, дійшов висновку за необхідне визначити розмір застави, у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, майнового стану обвинувачених, який буде гарантією виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року скасувати та зменшити йому розмір застави або застосувати більш м`який запобіжний захід.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, судом першої інстанції не було взято до уваги, що кримінальне провадження знаходиться в суді, стороною обвинувачення проведені всі необхідні слідчі дії, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час відсутні, жодних доказів, які б свідчили про його намір ухилятись від суду не має, оскільки навпаки він вважає себе не винуватим, про що хоче довести суду. Також, на переконання апелянта, ризик того, що він може здійснювати вплив на свідків та потерпілих є безпідставним, оскільки одного з потерпілих він взагалі не бачив, а інший є офіцером поліції. Вказує, що має місце проживання, а саме у квартирі своїх батьків, що підтверджується заявою його матері ОСОБА_12 , яка буде допомагати йому фінансово. Зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, також не були враховані обставини справи та пояснення вже допитаних свідків.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року скасувати, та зменшити йому розмір застави. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, неодноразово просив прокурора укласти угоду про визнання винуватості, на що останній не реагує. Звертає увагу суду на те, що справа перебуває в суді першої інстанції з лютого 2019 року, про те, за цей період не були допитані всі потерпілі. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно йому збільшив визначений раніше розмір застави.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які разом з захисниками підтримали подані апеляційні скарги та просили задовольнити їх, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, перевіривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судомпершої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.
Так, суду першої інстанції, були наданні пояснення прокурора, заслухана думка обвинувачених та їх захисників, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Всупереч доводам апеляційних скарг обвинувачених, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинувачених під вартою, встановив наявність ризиків, передбачених п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України та відсутності належних гарантій і підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики їх ухилення від суду.
Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ризиків, передбачених п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинувачених вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного їм запобіжного заходу, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в цій частині є безпідставними.
Що стосується посилань ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції обставин справи та пояснення вже допитаних свідків, то колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність ризику ухилення від суду, у зв`язку з тим, що кримінальне провадження знаходиться в судді і стороною обвинувачення проведені всі необхідні слідчі дії, оскільки зазначені обставини, на думку колегії суддів, жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, на переконання колегії суддів не спростовує наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не може бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Також колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідним і достатнімє визначений судом першої інстанції розмір застави. Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував дані про особу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обставини кримінального провадження, існуючи ризики, їх майновий стан і правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч.5 ст. 182 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший більш м`який запобіжний захід, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2020 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою -без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4