Справа №560/785/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, неодруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

04 лютого 2019 року близько 19 год. ОСОБА_4 знаходячись в будинку за місцем проживання, що в АДРЕСА_1 , де під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 не менше восьми ударів по голові та тулубу, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, поєднаного із забоєм м`яких тканин голови та травматичного розриву барабанної перетинки правого вуха які, згідно висновку судово-медичної експертизи №17 від 10 квітня 2019 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні. В ході судового розгляду він пояснив, що 04 лютого 2019 року біля 18 год. він прийшов додому. Вдома вже була його співмешканка ОСОБА_5 , яка в цей час перебувала на кухні. Він побачив, що перенесений диван в кімнату, де був зроблений ремонт та пошліфована підлога, але не покрита лаком. Тоді він зробила їй зауваження з цього приводу. Відразу після цього між ними виник конфлікт в ході якого ОСОБА_5 перша почала наносити йому удари. Він схватив її за руки, просив заспокоїтися та відштовхнув від себе, в результаті чого вона впала. Так було кілька разів, що вона підбігала і намагалася нанести йому удари. Коли в черговий раз він її відштовхнув від себе і вона впала, то він, щоб уникнути подальшого продовження конфлікту, вийшов до іншої кімнати пошукати рушник для того щоб витертися, так як вона в нього плювала. Оскільки він не знайшов рушник, то попросив її подати йому рушник. Вона, діставши із шафи рушник та нанесла йому удари по голові черевиком та постійно намагалася йому довести, що він не має відношення до будинку, в якому вони зараз проживають. Він після цього знову її відштовхнув та пішов до своєї кімнати. В цей час до будинку прийшов син ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_7 із своїми друзями. Її син почав за матір заступатися. Коли ОСОБА_6 почула розмову свого сина з ним, то знову почала його бити та кусати за руки. Друзі його пасинка теж хотіли його побити. Тоді він виштовхав їх з будинку, оскільки даний конфлікт їх не стосувався.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілої ОСОБА_5 , він наніс не умисно, так як саме остання спровокувала конфлікт, який виник між ними. Тому цивільний позов потерпілої визнав частково та не заперечив щодо задоволення його в частині стягнення матеріальної шкоди та просив відмовити у задоволені моральної шкоди.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винність у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 04 лютого 2019 року, коли ввечері додому повернувся її співмешканець ОСОБА_4 , у них виник конфлікт з приводу того, що вона перенесла диван в іншу кімнату. Виникла сварка в ході якої він штовхнув її і вона впала та вдарилась об морозильну камеру. Вона піднялася та штовхнула його у відповідь. Тоді він сказав, що виселить її з будинку та пішов збирати її речі. Щоб цього не допустити, вона пішла за ним. Між ними знову зав`язалася сварка, в ході якої ОСОБА_4 наніс їй удари долонею та кулаками в область голови. Тоді вона вийшла з кімнати та пішла в прихожу. Однак він і там почав до неї чіплятися та бити, при цьому кричав, щоб вона дала йому рушник. Тоді вона дістала із шафи рушник та кинула йому його. Однак він сказав, що вона не так йому подала рушник і знову ударив. Після цього він схопив її за горло, вдарив кілька разів, далі кинув на підлогу та наніс кілька ударів. Піднявшись, вона подзвонила до сина ОСОБА_8 , а потім в поліцію. Коли син прийшов додому, то вона почула, як ОСОБА_4 почав сваритися з друзями сина, які прийшли разом із ним. Вона вийшла в коридор, щоб заступитися за хлопців. Тоді вона побачила, як ОСОБА_4 схопив сина за горло та почав душити. Коли витягли ОСОБА_8 , то він почав душити її. Коли вона вирвалася від співмешканця, то він почав їх усіх виганяти з будинку. Всю цю сварку та бійку бачила їх спільна дочка ОСОБА_9 .

Окрім того потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що в результаті таких дій обвинуваченого ОСОБА_4 вона тривалий час перебувала на лікуванні якого потребує і до цього часу. Крім матеріальної шкоди, їй також було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в душевних стражданнях, яку вона оцінює у 10000 грн. Тому заявлений нею цивільний позов вона підтримує та просить задоволити у повному обсязі.

З пояснень неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , наданих за участю законного представника ОСОБА_10 , вбачається, що 04 лютого 2019 року біля 19 год. коли він разом із своїми друзями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в центрі села, подзвонила мати ОСОБА_5 та сказала, що його вітчим ОСОБА_4 її б`є. Коли він із своїми друзями зайшли до будинку, то почув як мати з вітчимом в одній із кімнат сваряться. Побачивши його друзів, вітчим хотів їх вигнати з будинку за яких заступилася мати. Тоді вітчим схопив його друга ОСОБА_13 за притиснув до дверей. Вони всі підбігли до нього та відштовхнули вітчима від ОСОБА_13 . Після цього вітчим схопив його за горло та почав душити. Коли мати та друзі відтягнули його від вітчима, то останній схопив матір та вже почав душити її. Вони почали заступатися і витягувати її. Відпустивши матір, вітчим почав їх усіх виганяти з будинку на вулицю.

Допитані за участю свого законного представника ОСОБА_14 неповнолітні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у своїх поясненнях, наданих в ході судового розгляду, підтвердили обставини, вказані свідком ОСОБА_7 , які повністю узгоджуються між собою та поясненнями потерпілої.

Факт нанесення тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта №17 від 10.04.2019 року, наявного у матеріалах кримінального провадження, з якого вбачається, що згідно наданих медичних документів, у ОСОБА_5 при її зверненні 05.02.2019 року і подальшому стаціонарному лікуванні з 07 по 19.02.2019 року, лікарями Дубровицької ЦРЛ було відмічено і підтверджено об`єктивними клінічними даними наступні тілесні ушкодження:

- закрита черепно-мозкова травма у вигляд струсу головного мозку, поєднана із забоєм м`яких тканин голови (точна локалізація не вказана);

- травматичний розрив барабанної перетинки правого вуха, ускладнений гострим післятравматичним середнім отитом, поєднаний із забоєм правої вушної раковини;

- забої м`яких тканин шиї по передній поверхні, обох кистей, обох стегон в середній та нижній третинах по передній поверхні;

- внутрішньотканева гематома лівого плеча.

Вказані ушкодження спричинені від не менш як восьми травматичних дій тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути рука, нога людини чи інший тупий предмет (конструктивні особливості травмуючих знарядь у відмічених тілесних ушкодженнях не відображені) і по терміну виникнення дані ушкодження не суперечать строку, вказаному в матеріалах кримінального провадження, а саме 04 лютого 2019 року.

Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку і травматичний розрив барабанної перетинки правого вуха, згідно п.2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, як в сукупності, так і кожне зокрема, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Всі інші ушкодження (забої м`яких тканин шиї, верхніх та нижніх кінцівок), згідно п.2.3.5 вищевказаних судово-медичних "Правил", відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується також протоколом проведення слідчого експерименту від 08.05.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_5 розповіла про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також показала механізм нанесення тілесних ушкоджень (а.с. 56-63).

Зважаючи на встановлені обставини та дослідженні докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілій ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як спробу уникнути передбаченої законом кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог, викладених в п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, його характер, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак позитивно характеризується по місцю проживанню, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не працює, не визнання ним своєї вини, а також думку потерпілої, яка просила призначити найвищу міру покарання, передбачену санкцією статті.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у максимальному розмірі, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч. 5 ст. 128 КПК України.

Згідно п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріальну шкоду потерпіла у позовній заяві обґрунтувала витратами на придбання ліків.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

На підтвердження витрат, понесених потерпілою на придбання ліків, останньою надано чеки на їх придбання на загальну суму 5395,03 грн. (а.с. 22-24).

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За приписами п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.п 5, 9 вищезазначеної ППВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що є безумовним, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання.

Однак, наявність моральної шкоди, спричиненої потерпілому даним кримінальним правопорушенням, має бути ним доведена.

Заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди на суму 10000 гривень підлягає частковому задоволенню, оскільки, на думку суду, потерпілою не наведено достатніх підстав та не підтверджено в ході судового розгляду, що саме послугувало для визначення моральної шкоди у вказаному розмірі.

Тому, при визначенні розміру завданої потерпілій моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що її розмір на суму 5000 грн. є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла у результаті заподіяння їй тілесних ушкодження обвинуваченим.

При цьому, суд, при визначені такого розміру моральної шкоди, враховує той факт, що саме дії потерпілої призвели до вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення відносно неї.

Крім того, суд рахує, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. (одна тисяча сімсот гривень).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 5395,03 грн. (п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 03 копійки) матеріальних збитків.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1