Справа № 604/484/15-к
провадження № 1-кп/598/7/2020
ВИРОК
іменем України

"27" листопада 2020 р. Збаразький районний суд

Тернопільської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі Тернопільської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 26 лютого 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, що має на утримнні одну малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого: 28 вересня 2011 року Підволочиським районним судом за ч.2 ст.296, ст.124, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі; 06.06.2013 звільнений у зв`язку із закінченням терміну відбування покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України,

встановив:

25 лютого 2015 року, приблизно 22 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на лівому узбіччі початку вулиці Тараса Шевченка у м.Скалаті Підволочиського району Тернопільської області, навпроти магазину приватного підприємця ОСОБА_10 , керуючи своїми діями, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки в суспільстві та порушуючи громадський порядок, утримуючи у руці ніж, з хуліганських мотивів умисно наніс удар ножем в праву ділянку живота потерпілому ОСОБА_6 , котрий підійшов, щоб забрати ОСОБА_11 від обвинуваченого ОСОБА_9 , що між собою конфліктували, спричинивши ОСОБА_6 проникаюче у черевну порожнину ножове поранення передньої стінки живота у правій здухвинній ділянці з чисельними пошкодженнями тонкої кишки та її брижі, яке супроводжувалось внутрічеревною кровотечею і розвитком розлитого калового перитоніту, яке є небезпечним для життя і за цим критерієм відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Надалі, не бажаючи припинити свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжується особливою зухвалістю, утримуючи в руці ніж, показуючи свою неповагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, на очах у сторонніх людей, потерпілого ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 мав намір надати допомогу потерпілому ОСОБА_6 , у якого текла кров, повернувся до останнього та умисно з хуліганських мотивів наніс удар ножем ОСОБА_11 у ліву половину живота, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді поодинокого ножового поранення передньої черевної стінки у лівій здухвинній ділянці, що не проникає у черевну порожнину, які відносяться до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. Після чого з місця з місця події втік.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 є винним у вчиненні злочинів, передбачених:
- ч.1 ст.121 КК України, як за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння;
- ч.4 ст.296 КК України, як за ознаками хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого особою, раніше судимою за хуліганство, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України не визнав. У задоволенні цивільних позовів потерпілого ОСОБА_6 та прокурора просив відмовити.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 пояснив наступне: дійсно він, 25 січня 2015 року приблизно 21 години 45 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, вирішив власним автомобілем поїхати у магазин в м.Скалат Підволочиського району Тернопільської області. По дорозі зупинився підвезти свого знайомого ОСОБА_12 , з яким перебуває у дружніх відносинах. Під`їхавши у центр м.Скалата, він побачив поблизу перехрестя автомобіль марки «ВАЗ 21099», чорного кольору, який стояв на проїжджій частині дороги. Він об`їхав його, повернув ліворуч та зупинився навпроти магазину приватного підпиємця ОСОБА_10 .. Тоді він вирішив піти до автомобіля, який стояв посеред дороги, оскільки серед осіб, що там були впізнав свого знайомого ОСОБА_13 , щоб з`ясувати причину їх зупинки. За ним вийшов ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і він попросив його сісти назад у автомобіль. Коли він підійшов до компанії привітався із ОСОБА_13 та іншими присутніми там особами. Потім він запитав їх що сталося, чи потрібна їм допомога і попросив забрати автомобіль із проїзджої частини дороги. Під час розмови він зрозумів, що потерпілий ОСОБА_11 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки останній поводив себе неадекватно. В цей час до них підійшов ОСОБА_14 і зробив зауваження потерпілому ОСОБА_11 , привітався із ним, попросив не конфліктувати і пішов додому. Потім він сів у свій автомобіль. Однак, як він почав рушати, відкрилась дверка автомобіля і в нього сів ОСОБА_12 , після чого вони проїхали. По дорозі він висадив ОСОБА_12 і поїхав до власного дому. 26 лютого 2015 року приблизно 01 години 30 хвилин до нього приїхали працівники поліції, розповіли про обставини спричинення тілесних ушкоджень, нащо він пояснив, що дійсно перебував у місці вчинення злочину та спілкувався із ОСОБА_11 , однак будь-яких тілесних ушкоджень не спричиняв. Він погодився на пропозицію працівника поліції і добровільно поїхав у відділ поліції в м.Підволочиськ. В приміщенні поліції він давав пояснення про ці події, після чого його затримали. У зв`язку з тим, що він не вчиняв ніяких злочинів просить його виправдати і відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого та прокурора.

Встановлені судом обставини підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні ствердив, що раніше з обвинуваченим ОСОБА_9 він не зустрічався і не знав його. 25 лютого 2015 року приблизно 22 години 30 хвилин у м.Скалаті Підволочиського району Тернопільської області він, разом із своїми друзями ОСОБА_11 та ОСОБА_15 їхали до останнього в гості. По дорозі вони зупинились біля магазину, розташованого у м.Скалаті, належного приватному підпиємцю ОСОБА_10 .. Там вони зустріли своїх знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Коли вони розмовляли, ОСОБА_9 приїхав автомобілем марки «Мітсубісі Галант» і вийшовши з автомобіля почав висловлюватись до них нецензурними словами, висувати безпідставні претензії, чому вони зупинили автомобіль в недозволеному місці. Під час розмови і такої неадекватної збудженої поведінки, він зрозумів, що ОСОБА_9 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. На такі агресивні дії ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_11 відповів, що це його автомобіль. Потім ОСОБА_9 і ОСОБА_11 відійшли спілкуватись в сторону автомобіля ОСОБА_9 з метою обговорення ситуації, яка склалась і припинення конфлікту. В той час ОСОБА_15 стояв навпроти нього через дорогу, а він із ОСОБА_13 та ОСОБА_16 залишились розмовляти на тому місці, де всі зустрілись. ОСОБА_12 перебував в салоні автомобіля ОСОБА_9 і, вийшовши з нього, намагався пройти до них. Однак, через сильне алкогольне сп`яніння не зміг цього зробити і сів назад у автомобіль. Через деякий час, він підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які перебували на лівому узбіччі початку вулиці Шевченка, щоб забрати останнього та їхати до ОСОБА_15 .. Перебуваючи на відстані до 1 метра, з незрозумілих для нього причин, обвинувачений ОСОБА_9 , не маючи жодних провокуючих підстав, різко дістав ніж, замахнувся та наніс йому один удар в праву частину живота, від чого він відчув сильну біль та, пригнувшись, відійшов на декілька метрів в сторону. Потім він почув як закричав ОСОБА_11 .. Піднявши голову, він зрозумів по рухові кисті руки обвинуваченого ОСОБА_9 , що останній також наніс удар ножем в живіт потерпілого ОСОБА_11 .. Після чого ОСОБА_9 сів у свій автомобіль і втік. Його поклали у автомобіль та завезли у Скалатську районну лікарню, а потім у Підволочиську лікарню, де прооперували. Надалі він продовжив курс лікування у Тернопільській лікарні. Ствердив, що як під час досудового слідства так і в залі судового засідання чітко впізнає по зовнішніх ознаках особу обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки під час конфлікту, хоча і була темна пора доби, проте біля магазину було хороше освітлення. Також ОСОБА_15 чітко вказав, що це саме ОСОБА_9 спілкувався із ОСОБА_11 , оскільки він раніше знав ОСОБА_9 .. Крім того, ОСОБА_15 бачив як ОСОБА_9 наносив йому та ОСОБА_11 удари ножем. Разом з тим ствердив, що будь якого тиску зі сторони органів досудового слідства, інших осіб щодо дачі неправдивих показів у залі судового засіданні, наклепу на обвинуваченого до нього не застосовувалось. Щодо незначних розбіжностей у показах, котрі давав на досудовому слідстві, то пояснив, що правдиво дає покази саме в залі судового засідання, перебуваючи при здоровому глузді та тверезій свідомості, і різниця в них щодо обставин не мають безпосереднього відношення щодо вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, є несуттєвою і могла бути допущена внаслідок хвилювання та перебування його у після наркозному стані. При призначені покарання просить застосувати до обвинуваченого максимальну міру покарання, що передбачена санкцією статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, заявах про збільшення позовних вимог та просить їх задовольнити. Також ствердив, що обвинувачений ОСОБА_9 скалічив його до кінця життя і він змушений постійно лікуватися і витрачати кошти на лікарства. Збереглися чеки витрат на лікування тільки на 22400 грн, а інші не збереглися, бо спасли його життя, а не думали про чеки. Кишечник йому зашили, зараз рубець збільшується, а кишечник зменшується. Внаслідок цього злочину у нього змінився спосіб життя, змінилося харчування, він змушений значну частину коштів, що заробляє, витрачати на лікування. У нього погіршилося самопочуття, сон, до півтора року після цієї події він відчував сильні болі і приймав додаткові уколи знеболюючого. До цього часу шкода йому не відшкодована, ОСОБА_9 пробачення у нього не просив. Він має почуття образи і незахищеності, за нього хвилювались і хвилюються родичі, він також хвилюється за їхнє здоров`я. Крім того, йому важко знайти роботу, бо він продовжує лікуватися, не знає, що чекає його у майбутньому, можливо доведеться знову робити операції.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 ствердив, що 25 лютого 2015 року приблизно 22 години 30 хвилин у м.Скалаті Підволочиського району, він разом із своїми друзями ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , їхали до останнього в гості. По дорозі вони зупинились біля магазину, розташованого у м.Скалаті, належного приватному підпиємцю ОСОБА_10 .. Там вони зустріли своїх знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Коли вони розмовляли, ОСОБА_9 приїхав автомобілем з ОСОБА_12 і вийшовши з автомобіля почав висловлюватись до них нецензурними словами, висувати безпідставні претензії, чому вони зупинили автомобіль в недозволеному місці. ОСОБА_9 був випивший. У них з ОСОБА_9 виникла словесна перепалка. Коли він розмовляв із ОСОБА_9 , до них підійшов ОСОБА_6 .. Він бачив як ОСОБА_9 наніс удар в живіт ОСОБА_6 .. Після цього ОСОБА_9 наніс удар йому в живіт, він відчув біль в лівій частині живота, і побачив, як обвинувачений ОСОБА_9 ховав лезо ножа та біг до власного автомобіля, щоб втекти. Потім вони поїхали в лікарню де їм обом надали медичну допомогу. Ствердив, що як під час досудового слідства так і в залі судового засідання чітко впізнає по зовнішніх ознаках особу обвинуваченого ОСОБА_9 , і вказує, що саме він наніс йому та ОСОБА_6 тілесні ушкодження, оскільки під час конфлікту, хоча і була темна пора доби, проте біля магазину було хороше освітлення. Щодо розбіжностей у показах котрі давав на досудовому слідстві то пояснив, що правдиво дає покази саме в залі судового засідання, перебуваючи при здоровому глузді та тверезій свідомості. При призначені покарання просить визначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі зі строком наближеним до максимального.

Покази дані в судовому засіданні потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_11 перебувають у логічному та послідовному зв`язку із показаннями інших свідків.

Так, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_15 показав, що обвинуваченого ОСОБА_9 він знав раніше. 25 лютого 2015 року в вечірню пору доби він зустрівся із потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .. Вони разом поїхали в центр м.Скалата Підволочиського району. Зупинились біля магазину, розташованого у м.Скалаті, належного приватному підпиємцю ОСОБА_10 . Коли вони розмовляли, ОСОБА_9 приїхав автомобілем з ОСОБА_12 і вийшовши з автомобіля підійшов до них і запитав, що вони тут роблять? ОСОБА_9 запитав чи ОСОБА_11 і ОСОБА_6 знають, що він «Вася»? Потім ОСОБА_9 покликав ОСОБА_11 до свого автомобіля на розмову. Пізніше до них пішов ОСОБА_6 щоб не було конфлікту. З автомобіля ОСОБА_9 вийшов ОСОБА_12 але сів назад в автомобіль, бо був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Коли він почув, що завівся автомобіль ОСОБА_9 , тоді пішов до місця, де раніше всі стояли. ОСОБА_11 і ОСОБА_6 були з тілесними ушкодженнями. Потерпілий ОСОБА_11 сказав, що ОСОБА_9 наніс йому рану і показав з лівої сторони в області живота на світері червону пляму. Потерпілий ОСОБА_6 тримався за бік, жалівся на сильну біль в ділянці живота, звідки текла кров, а також на те, що може втратити свідомість. Потім вони поїхали в лікарню де ОСОБА_11 і ОСОБА_6 надали медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним у судовому засіданні Підволочиського районного суду Тернопільської області показав, що 25 лютого 2015 року приблизно 21 години 30 хвилин разом із братом ОСОБА_16 під`їхав в центр міста Скалата Підволочиського району, де вони зустрілися з ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .. Коли вони стояли і спілкувались, у центр м.Скалата під`їхав ОСОБА_9 і зупинився біля магазину ПП ОСОБА_10 .. ОСОБА_9 привітався із ними та запитав, що у них сталось і чи потрібна допомога, оскільки автомобіль знаходився на проїжджій частині дороги. Вони відповіли, що усе гаразд і обвинувачений ОСОБА_9 відійшов із ОСОБА_11 спілкуватись в сторону, де був припаркований його автомобіль. Через декілька хвилин у їх сторону пішли ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , а він пішов у свій автомобіль спілкуватись по телефону, де був його брат ОСОБА_16 . Надалі, у той час коли він мав намір їхати в сторону заправки м.Тернополя, до них підійшов ОСОБА_15 , сів на заднє сидіння і попросив підвезти його в лікарню, нащо він погодився.

Покази свідка ОСОБА_13 дані ним у судовому засіданні Підволочиського районного суду Тернопільської області дослідженні у судовому засіданні Збаразького районного суду Тернопільської області, оскільки свідок ОСОБА_13 тривалий час і на час розгляду справи у суду перебуває за межами України.
Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_14 показав, що 25 лютого 2015 року у вечірню пору доби, на масці події біля магазину, розташованого у м.Скалаті Підволочиського району, належного приватному підпиємцю ОСОБА_10 , він бачив ОСОБА_9 , якого знає, з іншими особами, яких не знає.

Покази потерпілих та свідків узгоджуються між собою, взаємодоповнюють, є логічними, послідовними, та повністю спростовують можливу версію захисту обвинуваченого, та самого обвинуваченого, щодо його непричетності до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того дані покази, об`єктивно підтверджуються дослідженими і проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами.

Так, покази потерпілих і свідків логічно та об`єктивно підтверджуюється довідкою №84 від 27 лютого 2015 року виданою Підволочиською комунальною центральною районною лікарнею, з якої вбачається, що 25 лютого 2015 року о 23:20 год в хірургічне відділення поступив ОСОБА_6 із діагнозом: проникаюче ножове поранення живота. Множинні пошкодження тонкого кишківника та його брижі. Розлитий каловий перитоніт. Внутрішня кровотеча. Для подальшого лікування хворий скеровани 26.02.2015 в ТЗ ТОР «ТУЛ» (т.2 а.с.194).

Як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 лютого 2015 року, потерпілий ОСОБА_11 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину вказав, що близько 22:00 год 25 лютого 2015 року біля магазину ПП «Шаманського», що знаходиться у м. Скалаті Підволочиського району Тернопільської області громадянин ОСОБА_17 наніс йому та його другові ОСОБА_6 тілесні ушкодження за допомогою ножа (т.2 а.с.192-193).

26 лютого 2015 року потерпілий ОСОБА_11 у присутності понятих серед інших чотирьох осіб, у тому числі і ОСОБА_12 , впізнав та чітко показав на особу, яка йому нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання (т.2 а.с.214-216).

Висновком експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №091 від 14 квітня 2015 року підтверджено, що за даними медичної карти стаціонарного хворого №737, у ОСОБА_11 при госпіталізації 25 лютого 2015 року о 23.25 год у хірургічне відділення Підволочиської КЦРЛ і подальшій (того ж дня) хірургічній операції було виявлено поодиноке ножове поранення передньої черевної стінки у лівій здухвинній ділянці розмірами 3.0Х1,5 см, із рановим каналом у м`яких тканинах передньої стінки живота довжиною 8 см, спрямованим зверху вниз і «ззовні всередину», що не проникало у черевну порожнину. Вищезазначені поранення, зважаючи на розміри і рівні краї рани на шкірних покривах та значне переважання довжини ранового каналу над розмірами вхідного отвору, спричинено колючою дією гострого предмета типу ножа, індивідуальні особливості якого за описанням у медичній карті визначити не можна. Наявність згортку крові у просвіті рани, помірна кровоточивість з рани поряд з відсутністю жодних ознак крововтрати свідчать, що вказане поранення заподіяне ОСОБА_11 незадовго до його вступу у стаціонар. Виявлена у ОСОБА_11 непроникаюча у червону порожнину рана передньої стінки живота належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним (понад 6 днів) розладом здоров`я. Виникнення вищевказаного ушкодження за обставин, наведених у постанові та протоколі проведення слідчого експерименту від 20.03.2015 за його участю, не виключається (т.2 а.с.217-221).

Згідно висновку Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №092 від 17 квітня 2015 року вбачається, що за даними медичної карти стаціонарного хворого №735, у ОСОБА_6 при госпіталізації 25 лютого 2015 року о 23.20 год у хірургічне відділення Підволочиської КЦРЛ було виявлено проникаюче у черевну порожнину ножове поранення передньої стінки живота у праві здухвинній ділянці з численними пошкодженнями тонкої кишки та її бриджі, яке супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею (близько 600 мл рідкої і згортків крові та вмісту кишківника у черевній порожнині) і розвитком розлитого калового перитоніту (запаленням очеревини). Це підтверджується результатами клінічного обстеження ОСОБА_6 при вступі у стаціонар, при якому встановлено наявність у нього на передній стінці живота «різаної» рани із рівними краями, розмірами 2,5Х2,5 см, що проникала у черевну порожнину на глибину до 6 см, та даними, отриманими при хірургічному втручанні (операція лапаротомія, ревізія органів черевної порожнини, ревізія петлі токної кишки, накладання ентероаностомозу «кінець в кінець», ушивання ран тонкої кишки, лаваш, дренування органів черевної порожнини), проведеному ОСОБА_6 за життєвими показниками 26 лютого 2015 року о 1.304.10 год. Вказане поранення, зважаючи на розміри і рівні краї рани на шкірних покривах, значне переважання довжини ранового каналу над розмірами вхідного отвору, наявність та властивості числених ушкоджень стінок і брижі тонкої кишки по ходу ранового каналу, спричинено колючою дією гострого предмету типу клинка ножа. Описані у медичній карті властивості рани на передній черевній стінці, внутрішньочеревних ушкоджень і реактивних змін, клінічний перебіг травматичного процесу свідчать, що вказане поранення заподіяне ОСОБА_6 незадовго до його вступу у стаціонар. Заподіяне ОСОБА_6 проникаюче у черевну порожнину ножове поранення передньої стінки живота з пошкодженням тонкої кишки та її брижі, є небезпечним для життя і за цим критерієм належать до тяжких тілесних ушкоджень, виникнення якого за обставин наведених у постанові та протоколі проведення слідчого експерименту від 20.03.2015 за його участю не виключаються (т.2 а.с.222-229).

Висновком експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №327 від 13 березня 2015 року підтверджено, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_6 , відібраного в Підволочиській КЦРЛ 26 лютого 2015 року о 15:30 год, - метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (т.3 а.с.4-6).

Висновком експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №325 від 13 березня 2015 року підтверджено, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_11 відібраного в Підволочиській КЦРЛ 26 лютого 2015 року о 08:40 год, виявлено етиловий спирт в концентрації 0,42% (проміле) Однак, якщо виходити лише з наведених у постанові даних, то, враховуючи швидкість зниження концентрації алкоголю в крові живих осіб у зв`язку з окисленням, виведенням його, тощо (в середньому 0,15 проміле за 1 год), можна припустити, що на час вказаних у постанові подій - 25 лютого 2015 року о 22:30 год концентрація етилового спирту в крові громадянина ОСОБА_11 із врахуванням часу забору взірця крові могла становити приблизно 1,95 % (проміле, що за функціональною оцінкою може відповідати показникам алкогольного сп`яніння середнього ступеня). Даний перерахунок алкоголю можливий лише за умови того, що з моменту події 25.02.2015 біля 22:30 год до забору взірця крові 26.02.2015 о 08:40 год (в зв`язку із відносно тривалим проміжком часу більше 10 годин), ОСОБА_11 не вживав спиртні напої (т.3 а.с.7-9).

Вказані висновки експертів проведені на високому професійному рівні і в суду не викликають сумнівів та підтверджують обставини вчинення ОСОБА_9 даних кримінальних правопорушень.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 показав, що він є працівником міської ради і знає обвинуваченого, оскільки вони проживають в одному містечку та ОСОБА_9 його колишній учень. 20 березня 2015 року приблизно 12:00 год його запросили працівники поліції для проведення слідчого експерименту. Він був присутнім, коли потерпілі розказували про обставини нанесення їм тілесних ушкоджень, після чого на вулиці у центрі м.Скалата Підволочиського району кожен із потерпілих показував, яким саме чином їм наносились тілесні ушкодження, хоча безпосередньо про що саме вони говорили він в даний час не пам`ятає. Разом з тим, проводилась фото та відео фіксація, після чого зачитали протокол, він та інші учасники його підписали.

Покази свідка ОСОБА_18 повністю підтверджуються письмовими доказами, зокрема протоколами проведення слідчих експериментів, де містяться їх підписи на протоколах і пояснення, котрі там написані, а також проведені слідчі дії мали місце та відповідали реальним обставинам.

Так, відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів від 20 березня 2015 року, проведеного старшим слідчим ОВС ОСОБА_19 за участі потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_18 встановлено, що потерпілі у приміщенні службового кабінету Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області та на пропозицію слідчого детально розказали про обставини спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 , що послідовні їх показам даними у судовому засіданні, а у подальшому безпосередньо на місці вчинення конфлікту у м.Скалаті на перехресті вулиць Грушевського Шевченка відтворили дані події з імітацією нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 їм тілесних ушкоджень та конкретно місцезнаходження кожного із учасників. При цьому під час проведення слідчого експерименту застосовувались технічні засоби фіксації, а саме відео зйомка на цифрову відеокамеру «SONY DCR-SR-62» та фотографування на цифровий фотоапарат «Olimpus HD movi» (т.2 а.с.197- 213)

Протоколом від 16.04.2015 пред`явлення особи для впізнання підтверджено, що 16 квітня 2015 року потерпілий ОСОБА_6 у присутності понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , серед інших чотирьох осіб впізнав громадянина ОСОБА_9 та вказав, що саме той чоловік спричинив йому ножові поранення живота 25 лютого 2015 року у м.Скалаті Підволочиського району Тернопільської області (т.3 а.с.23- 24)

Будучи допитаним у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , показав також, що жоден працівник поліції не вказував на те, що він має упізнати конкретно особу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Разом із тим версії обвинуваченого ОСОБА_9 щодо втручання в операційну систему та видалення відеозаписів на реєстраторі, вчинення кримінальних правопорушень іншими особами, спростовується наступними доказами :

Так, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 показав, що працює у Підволочиському відділку поліції. Пізно уночі з оперативної інформації стало відомо, що ОСОБА_9 у м.Скалаті Підволочиського району Тернопільської області, біля магазину приватного підприємця ОСОБА_24 , наніс тілесні ушкодження потерпілим. На наступний день до 08:00 год ранку він виїхав у м.Скалат з метою перегляду записів відеокамер, що знаходяться на фасадній стороні магазину, узгодивши це із власником магазину ОСОБА_10 , який повідомив йому, що він не знає як вірно ними користуватись і це може зробити лише ОСОБА_25 , котрий встановлював дані камери або його син. Коли приїхав ОСОБА_25 довший час не змогли увімкнути комп`ютер, проте коли включився то з`ясувалось, що відсутня будь-яка інформація відеоспостереження в ніч інциденту, а також декілька днів перед тим не було по причині того, що комп`ютер не був підключений до електромережі. Також вказав, що коли приїхали за місцем проживання обвинуваченого, останній добровільно запросив їх до свого помешкання, де інший працівник поліції ОСОБА_26 із ним спілкувався. Зауважив, що обвинувачений поводився спокійно, адекватно та візуально перебував у тверезому стані і вини у інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнавав. Крім того, було встановлено, що до даного інциденту може бути причетний ОСОБА_12 , однак коли до нього приїхали, то він повідомив їм, що нічого не знає і пригадати не може. Враховуючи те, що останній перебував у сильному алкогольному сп`янінні вони залишили його вдома. На наступний день до них зателефонував ОСОБА_12 повідомив, що саме він вчинив дане кримінальне правопорушення, а знаряддя злочину ніж викинув у кущі біля магазину ПП «Шаманського». Разом із ОСОБА_12 працівники поліції, провели огляд місця на яке вказував ОСОБА_12 , однак будь-яких предметів ззовні схожих на ніж знайдено не було. Під час спілкування із ОСОБА_12 він запідозрив, що останній оговорює на себе у вчиненні злочинів яких не вчиняв і на його запитання ОСОБА_12 відповів, що це їх «поняття». Після того коли ОСОБА_12 був доставлений у райвідділ поліції більше його не бачив і жодних процесуальних дій не вчиняв.

Вказані покази свідка ОСОБА_23 щодо обставин перевірки відео реєстратора у магазині ПП ОСОБА_10 , на наступний день після вчинення кримінальних правопорушень, послідовно та логічно взаємодоповнюються показами свідків, а також письмовими доказами.

Зокрема, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 показав, що він є власником магазину у м.Скалаті Підволочиського району. Камери відеоспостереження він встановив близько за пів року до даного інциденту з метою виявлення осіб, які викрадали продукцію. 26 лютого 2015 року зранку зателефонував працівник поліції ОСОБА_23 та попросив дозволу оглянути відеореєстратор та інформацію, що записана на жорсткому диску. Він добровільно надав дозвіл, оглянути відео з реєстратора та системний блок, які знаходяться у службовому приміщенні магазину, яке постійно закрите. Коли працівники поліції просять оглянути, то з його дозволу заходять із ОСОБА_25 , оскільки він їх встановлював та уміє користуватись і у присутності працівників оглядають інформацію, що знаходиться на жорсткому диску. ОСОБА_25 записує інформацію на флешку після чого йдуть, а працівники закривають службове приміщення. Протягом періоду часу використання ведеореєстраторів інколи виникали технічні проблеми і було таке, що вони не працювали. На час вчинення кримінальних правопорушень не перевіряв чи вони знаходилися у робочому стані та чи здійснювався відеозапис, а тому і не виключає, що останні могли вийти із ладу, про що він не знав, оскільки міркував, що відеозапис проводився постійно. Враховуючи те, що він не компетентний у питанні здійснення відеозаписів та ремонту, тому у випадку поломки просив ОСОБА_25 їх полагодити.

Висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Тернопільській області судової комп`ютерно-технічної експертизи №1.3-102/15 від 23 березня 2015 року підтверджено, що на наданому на дослідження відеореєстраторі марки «DIVISION» NETWORK VIDEO REKORDER, відеозаписів, здійснених 25 лютого 2015 року не виявлено. Відеозаписи за 25 лютого 2015 року з наданого на дослідження відеореєстратора марки «DIVISION» NETWORK VIDEO REKORDER, ймовірно не видалялись. Разом із тим із дослідження даної експертизи вбачається, що в журналі програмного забезпечення виявлено записи про події датовані 15 січня 2015 року та 26 лютого 2015 року. Подій датованих 25 лютого 2016 року в пам`яті реєстратора не виявлено. Відсутність інформації про події датовані з 15 січня 2015 року по 26 лютого 2015 року в журналі, відсутність файлів створених (змінених) в період з 15 січня 2015 по 26 лютого 2015 року на жорсткому диску свідчать про те, що наданий реєстратор не працював у період з 15 січня 2015 року до 26 лютого 2015 року (т.3 а.с.15-18 ).

Таким чином судом встановлено, що відеореєстратори, що знаходяться на лицевій стороні магазину, належного приватному підприємцю ОСОБА_10 , не проводили запис, зокрема 25 лютого 2015 року по тій причині, що не були під`єднані до електричного струму.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_12 показав, що 25.02.2015 приблизно 22 години він з ОСОБА_9 під`їхав автомобілем до магазину ПП ОСОБА_10 , що знаходиться у центрі м.Скалата Підволочиського району, вийшов з автомобіля, впав, чув крики людей і більше нічого не пам`ятає, бо був у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Протоколом огляду від 05 березня 2015 року підтверджується, що ОСОБА_12 в приміщенні службового кабінету Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області у присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 добровільно видав одяг, а саме штанів типу «джинс» чорного кольору та куртки типу «плащова» чорного кольору, в якому останній був одягнений 25 лютого 2015 року близько 22:30 год, знаходячись у центрі м.Скалата Підволочиського району Тернопільської області. Одяг ОСОБА_12 поміщається у поліетиленовий пакет «експертна служба» №19692251, який належним чином упаковується із нанесенням підписів понятих та учасників, після чого направляється на дослідження в СМЕ (т.2 а.с.236-237).

Висновком експерта №154 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи підтверджено, що на куртці та штанах громадянина ОСОБА_12 слідів крові не виявлено (т.2 а.с.244-245).

Висновком експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №324 від 13 березня 2015 року підтверджено, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_12 відібраного в Підволочиській КЦРЛ 27 лютого 2015 року о 14:40 год, виявлено етиловий спирт в концентрації 0,99% (проміле). Враховуючи значний проміжок часу між наведеною у постанові подією 25 лютого 2015 року близько 22:30 год та забором взірця крові у г-на ОСОБА_12 27 лютого 2015 року о 14:40 год (більше півтори доби), не можна цілком конкретно використати отримані дані для обґрунтованого перерахунку можливої концентрації етилового спирту в крові ОСОБА_12 станом на 22:30 год 25 лютого 2015 року (т.3 а.с.1-3).

Протоколом огляду від 05 березня 2015 року підтверджується, що ОСОБА_12 в приміщенні службового кабінету Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області у присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 добровільно видав одяг, а саме штанів типу «джинс» чорного кольору та куртки типу «плащова» чорного кольору, в якому останній був одягнений 25 лютого 2015 року близько 22:30 год, знаходячись у центрі м.Скалата Підволочиського району Тернопільської області. Одяг ОСОБА_12 поміщається у поліетиленовий пакет «експертна служба» №19692251, який належним чином упаковується із нанесенням підписів понятих та учасників, після чого направляється на дослідження в СМЕ (т.2 а.с.236-237).

Висновком експерта №154 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи підтверджено, що на куртці та штанах громадянина ОСОБА_12 слідів крові не виявлено (т.2 а.с.244-245).

Протоколом огляду від 10 березня 2015 року встановлено, що в приміщенні службового кабінету Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області у присутності свідка ОСОБА_12 понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 та експерта ОСОБА_29 оглянуто речовий доказ у даному кримінальному провадженні розкладний багатофункціональний ніж, ручка якого виконана із матеріалів червного та чорного кольорів, довжиною 100 мм (т.3 а.с.10-11).

Висновком експерта №62 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи встановлено, що при судово-медичній експертизі складного ножа крові не знайдено (т.3 а.с.1244-14).

Висновком експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №324 від 13 березня 2015 року підтверджено, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_12 відібраного в Підволочиській КЦРЛ 27 лютого 2015 року о 14:40 год, виявлено етиловий спирт в концентрації 0,99% (проміле). Враховуючи значний проміжок часу між наведеною у постанові подією 25 лютого 2015 року близько 22:30 год та забором взірця крові у г-на ОСОБА_12 27 лютого 2015 року о 14:40 год (більше півтори доби), не можна цілком конкретно використати отримані дані для обґрунтованого перерахунку можливої концентрації етилового спирту в крові ОСОБА_12 станом на 22:30 год 25 лютого 2015 року (т.3 а.с.1-3).

Крім того, заява про зізнання у вчиненні ОСОБА_12 інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень адресована Генеральному прокурору України та Прокурору Тернопільської області від 15 квітня 2015 року (т.3 а.с.220-230) і покази дані ним у судовому засіданні повністю різняться щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень, механізму та локалізації, місця розташування учасників інциденту, а також подальших дій, що відбувалися і не відповідають реальним, конкретним та логічним обставинам справи, що мали місце. При цьому, суд бере до уваги моральний аспект свідка ОСОБА_12 , а саме його байдужість після інциденту. Зокрема вона проявляється у тому, що на думку суду, якби останній дійсно наніс тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , і як стверджує останній, що дізнавшись про те, що замість нього звинувачують ОСОБА_9 , його відразу замучило сумління, то він би намагався переконати слідство і суд з наданням конкретних доказів у вчиненні кримінальних правопорушень саме ним, а не ОСОБА_9 , зокрема чітко повідомив орган досудового розслідування про обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, надавав логічні та послідовні покази, які б узгоджувались із показами інших учасників справи, потерпілими, а також і обвинуваченим ОСОБА_9 та були взаємодоповнюючими, видав речові докази, а не так як поступив свідок, написав заяву про вчинення ним нібито кримінальних правопорушень 09 квітня 2015 року, після чого був призваний в АТО, а в подальшому, уклав контракт. Вказане свідчить лише про те, що останній дбав про свій добробут, добробут своєї сім`ї, про своє майбутнє і жодним чином не переймався як власне написаною заявою про свою причетність до вчинення злочину, так і безпосередньо наданими показами як на досудовому розслідуванні так і у суді, оскільки бачив, що працівники поліції під час досудового розслідування не переконані у його причетності до нанесення тілесних ушкоджень, знав у своїй безневинності та безкарності.

За вказаних обставин суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_9 щодо вчинення кримінальних правопорушень іншими особами, втручання та видалення відеозаписів на реєстраторі працівниками поліції, оскільки дані обставини не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, являється припущенням обвинуваченого, який намагається заплутати слідство та ввести суд в оману з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Разом тим, оцінюючи у сукупності із письмовими доказами показання потерпілих та свідків при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю, і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

При цьому, суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його непричетності до інкримінованих кримінальних правопорушень та не знаходить будь-яких мотивів зі сторони потерпілих умислу наклепу на обвинуваченого, оскільки, як пояснив сам обвинувачений ОСОБА_9 , раніше із потерпілими він не знайомий, конфліктних ситуацій та будь-яких фінансових зобов`язань один перед одним не мали, а покази дані обвинуваченим у судовому засіданні суперечливі та не узгоджуються із показами свідків та потерпілих щодо конкретних обставин справи вчинення кримінальних правопорушень, а також матеріалами кримінального провадження, що дослідженні у судовому засіданні.

Крім того у відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні процесуальних рішень.

Аналізуючи у сукупності дану норму закону можна дійти висновку, що доказ який отриманий з порушенням порядку визначеним КПК України повинен визнаватися судом недопустимим.

Обвинувачений ОСОБА_9 у суді підтвердив той факт, що 26 лютого 2015 року був затриманий працівниками Підволочиського відділу поліції у зв`язку із підозрою у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Разом із тим, ОСОБА_9 категорично заперечив той факт, що під час його затримання був здійснений обшук, під час якого виявлено та вилучено належний йому одяг, оскільки це було зроблено у інший день і без будь-яких понятих. Як наслідок вважає, що протокол його затримання в частині огляду і вилучення речей від 26 лютого 2015 року, протокол огляду від 05 березня 2015 року, і висновок експерта, з якого вбачається, що на кишені його куртки, знайдено кров людини, яка могла походити від потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та самого обвинуваченого ОСОБА_9 не можна брати до уваги та посилатись у судовому рішенні, оскільки дані докази здобуті з порушенням вимог КПК України. Крім того, ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, про що категорично заперечував, а дану кров йому могли в любий спосіб спеціально нанести працівники поліції.

Досліджуючи у нарадчій кімнаті протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень від 26 лютого 2015 року, суд, встановив, що слідчий Підволочиського РВ УМВС України ОСОБА_30 у присутності понятих ОСОБА_31 та ОСОБА_32 здійснив обшук затриманої особи, ОСОБА_9 , під час якого виявив та вилучив його особисті речі, а саме спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, куртка темно-синього кольору, мобільний телефон марки «Нокія-1280» (т.3 а.с.19-22).

Згідно вимог ст.103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження фіксуються у протоколі.

Стаття 104 КПК України, на яку і посилається слідчий, передбачає, що хід та результат проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Пунктами 3, 4 ч.3 ст.104 КПК України передбачено, що заключна частина протоколу повинна містити відомості про спосіб ознайомлення зі змістом протоколу, а перед підписанням протоколу учасниками процесуальної дії надається можливість ознайомитися із текстом протоколу.

Проте вказаних вимог слідчий Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_30 недотримався, оскільки в ньому не зазначено, у який спосіб ознайомилися учасники із змістом протоколу, яким чином взагалі слідчий роз`яснював яка процесуальна дія проводиться і що саме поняті мають фіксувати.

Крім того обставини, що зазначені у протоколі затримання особи, не відповідають реальним та фактичним обставинам, що мали місце, зокрема як вбачається із протоколу затримання (т.3 а.с.19), вилучення особистих речей обвинуваченого ОСОБА_9 проводився о 10:40 год, проте як вбачається із заяви самого обвинуваченого, що міститься у матеріалах кримінального провадження (т.3 а.с.91), обвинувачений ОСОБА_9 добровільно видав особисті речі о 10:30 год, тобто з вказаного слідує, що слідчий ОСОБА_33 о 10:40 год вилучав речі у обвинуваченого ОСОБА_9 , які він раніше 10:30 год видав добровільно. Зрозумілим тоді є і той факт, що ні обвинуваченого ОСОБА_9 , ні речей, які він добровільно видав, не могло бути під час оформлення протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом із тим у заяві про добровільну видачу речей і у протоколі затримання особи від 26 лютого 2015 року незрозуміло та не зазначено, що з даними речовими доказами зроблено, зокрема: куди саме вони поміщені, чи були опечатані біркою або скріплені печаткою установи, де б містились підписи понятих та інших учасників, тобто чи були вчинені дії, які б могли унеможливити втручання до речових доказів сторонніх осіб.

Як вбачається із протоколу огляду (т.2 а.с.230) від 05 березня 2015 року розпочатого о 14:40 год закінченого о 15:05 год заступник начальника СВ Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_34 у присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 провів огляд предмету: одягу вилученого у ОСОБА_9 під час його затримання, а саме: спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, куртка темно-синього кольору, мобільний телефон. Із даної процесуальної дії слідує, що на огляд представлено поліетиленовий пакет «експертна служба» №1969250, верхня частина якого належним чином упакована та заклеєна липкою стрічкою. Жодних видимих пошкоджень чи слідів проникнень на даному упакуванні немає. Цілісність упакування не порушена. На лицевій стороні пакета виявлено рукописний текст «Одяг належний ОСОБА_9 вилучений під час затримання 26 лютого 2015 року».

Однак з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення та заяви обвинуваченого ОСОБА_9 від 26 лютого 2015 року не вбачається, що даний одяг, який вилучався, взагалі поміщався у поліетиленовий пакет, належним чином упаковувався та заклеювався липкою стрічкою, а тому і суду незрозуміло, коли саме та в який період він був поміщений у пакет, де він до того часу находився, що не виключає можливого втручання до речових доказів сторонніх осіб.

Стороною обвинувачення не спростовано факту недопустимості даного доказу та відповідності його вимогам КПК України.

На підставі протоколу огляду від 05 березня 2015 року Тернопільським обласним бюро судово-медичних експертиз 27 березня 2015 року проведено експертизу за №153 (т.2 а.с.232-235), згідно висновку експерта вбачається, що сліди на кишені куртки, що належить громадянину ОСОБА_9 , знайдено кров людини, імунологічним дослідженням, в якій виявлено антиген Н системи АВО. Знайдена на куртці в об`єкті № 3 кров могла походити від особи (осіб), крові якої (яких) властивий антиген Н ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та громадянина ОСОБА_9 ..

Таким чином, хоча і наявний висновок експерта, з якого встановлено, що на курці обвинуваченого ОСОБА_9 знайдено кров людини, яка може походити як від самого обвинуваченого, так і від потерпілих, та інших осіб, яким властивий антиген Н, однак враховуючи те, що попередні докази, на підставі яких експерту надано об`єкт дослідження речові докази, здобуті з порушенням вимог КПК України, а стороною обвинувачення не спростовано твердження обвинуваченого та порушень слідчими вимог під час проведення вказаних процесуальних дій, які повинні бути фіксуватись належним чином, а також враховуючи те, що обвинувачений категорично заперечує свою причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та, незважаючи на проведену експертизу, встановити яким саме чином утворились сліди крові на курці ОСОБА_9 , тобто сам механізм нанесення крові не представилось можливим, тому суд не враховує ці докази.

За вказаних обставин суд визнає дані докази недопустимими, як такі, що здобуті з порушенням порядку, що визначений КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд не враховує наступні докази: заяву про добровільну видачу особистого одягу обвинуваченого ОСОБА_9 (т.3 а.с.91), протокол затримання в частині огляду та вилучення від 26 лютого 2015 року (т.3 а.с.19), протокол огляду від 05.03.2015 (т.2 а.с.230) та висновок експерта №153 від 27 березня 2015 року(т.2 а.с.232-235).

Також, суд вважає, недоведеним посилання сторони обвинувачення на те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень перебував у стані алкогольного сп`яніння, що відноситься до обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_9 виражався в сторону потерпілого ОСОБА_11 брутальною лайкою, оскільки вони не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовані як показами самого обвинуваченого ОСОБА_35 , так і показами свідків. Будь-яких належних та допустимих письмових доказів які б засвідчили такий стан на пропозицію суду стороною обвинувачення надано не було, а тому вказану обставину як обтяжуючу, та посилання про те, що ОСОБА_9 виражався в сторону ОСОБА_11 брутальною лайкою слід виключити із фабули обвинувачення. Вказане не спростовує вину обвинуваченого ОСОБА_9 та не впливає на правову кваліфікацію.

Крім того суд вважає, що із обвинувачення слід виключити обтяжуючу вину ОСОБА_9 обставину, а саме вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин рецидив злочину, оскільки вказана обставина є кваліфікуючою ознакою ч.3 ст.296 КК України і сторона обвинувачення у обвинувальному акті, посилаючись на ч.4 ст.296 КК України включає дану обставину в склад злочину, яка є доведеною в судовому засіданні, і буде враховуватись судом при призначенні покарання, а тому і не може бути повторно застосована судом як обтяжуюча його вину обставина.

Таким чином, суд, оцінюючи у сукупності досліджені докази, вважає доведеною вину ОСОБА_9 , який раніше вчинив хуліганство групою осіб, в умисних діях, які виразились у заподіянні ОСОБА_6 умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, а також грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

З письмових даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачений зареєстрований у АДРЕСА_1 , зауважень зі сторони міської ради до нього не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, 28 вересня 2011 року Підволочиським районним судом за ч.2 ст.296, ст.124, ч.1 ст.70 КК України та був засуджений до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, 06 червня 2013 року звільнений з Личаківської виправної колонії №30 у зв`язку із закінченням терміну відбування покарання, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на диспансерному обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, враховує особу винного, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема відповідно до ст.12 КК України вчиненні обвинуваченим злочини відносяться до тяжких.

Також суд враховує наслідки, що наступили через вчинення ОСОБА_9 злочинів, а саме: заподіяння потерпілим ОСОБА_11 , та ОСОБА_6 тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень та на шлях виправлення не став, звільнившись з Личаківської виправної колоній у 2013 вчинив нові умисні злочини, характеризуючі дані з місця проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнає, що у обвинуваченого перебуває на утриманні малолітня дитина. Також суд враховуює відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 ..

З урахуванням фактичних обставин справи, а також враховуючи думку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_9 максимальної міри покарання, виходячи із його відношення до потерпілих, небажання добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення передбачених ч.1 ст.121 та ч.4 ст. 296 КК України, за кожен злочин окремо та на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі найбільш наближене до максимального, оскільки на думку суду саме таке покарання відповідатиме меті його призначення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги прокурора прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та в інтересах фінансового управління Тернопільської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування витрат понесених закладами охорони здоров`я на лікування осіб, які потерпіли від кримінального правопорушення, підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були госпіталізовані до Підволочиської комунальної центральної районної лікарні, де перебували на стаціонарному лікуванні з 25 лютого 2015 року до 26 лютого 2015 року.

У подальшому потерпілий ОСОБА_6 був переведений у хірургічне відділення Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня», де знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 26 лютого 2015 року по 10 березня 2015 року.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Відповіддями Підволочиської комунальної центральної районної лікарні №169 та №170 від 08 травня 2015 року підтверджено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , дійсно знаходились на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні закладу з 25 лютого 2015 до 26 лютого 2015 року (1-ліжкодень). Потерпілий ОСОБА_6 перебував із діагнозом проникаюче ножове поранення живота, а ОСОБА_11 перебував із діагнозом ножове непроникаюче поранення передньої черевної стінки. Всього вартість лікування на кожного із потерпілих становить по 287,83 грн тобто 575,66 грн, в тому числі заробітна плата 185, 65 грн, нарахування на оплату праці 65,34 грн, медикаменти 6,62 грн, продукти харчування 3,74 грн, оплата комунальних послуг 19,57 грн, інші видатки 6,91 грн (т.1 а.с.152, 153).

Крім того, відповіддями Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» за №01-3/1587 від 10 червня 2015 року підтверджено, що ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні хірургічного відділення закладу з 26 лютого 2015 по 10 березня 2015 року (12 - ліжкоднів). Вартість затрат на лікування та перебування становить 2784 гривні (лютий 2 л/д х 177 грн = 354 грн, + березень 10 л/д х 243 грн = 2430 грн) (т.1 а.с.159).

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_9 понесенні витрати вказаними закладами охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню з обвинуваченого в користь держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та фінансового управління Тернопільської обласної ради, зокрема: в користь фінансового управління Підволочиської районної ради 575,66 грн, та в користь фінансового управління Тернопільської обласної ради 2784 грн.

Крім того, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 він вимушений був проходити курс лікування, під час якого ним були затрачені кошти на придбання необхідних ліків в розмірі 22413,36 гривень, які просить стягнути із обвинуваченого у його користь. Також йому спричинено моральні та фізичні страждання, що виразились у сильних душевних переживаннях та страху за власне життя. Внаслідок пошкодження черевної порожнини він зазнав надзвичайно сильного болю при нанесенні обвинуваченим самого тілесного ушкодження, а в подальшому після операційного та під час реабілітаційного стану супроводжувалась сильна біль у шлунку, позаяк не мав можливості нормально харчуватись. В результаті тілесних ушкоджень він втратив працездатність і не мав змоги працювати по господарству, допомагати своїм батькам, та заробляти кошти, оскільки будь-яке навантаження супроводжувалось різким болем, який є і до сьогоднішнього часу. В нього порушився нормальний ритм життя, втратив сон, оскільки часто сниться момент завдання обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та перші хвилини після цього. Усі вищезазначені обставини негативно відображаються на його здоров`ї. Через його поранення в публічному місці в присутності друзів, окрім фізичного болю, він пережив сильний моральний стрес, його людську гідність як добросовісного громадянина, чесну людину було принижено, а тому задля часткової компенсації і відновлення дисбалансу вважає за розумне та справедливе стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в його користь 3500000 грн моральної шкоди (т.1 а.с.114-124, т.7 а.с.46-47).

Суд, заслухавши пояснення цивільного позивача та його представника, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Квитанціями про придбання медикаментів (т.1 а.с.115-124) підтверджено придбання медикаментів на лікування потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 22413,36 гривень.

Будь-яких інших документів, які підтверджують понесені потерпілим дійсні витрати чи перебувають у причинному зв`язку з витратами на лікування потерпілого від злочину, цивільним позивачем не представлено, а судом не здобуто.

Таким чином судом встановлено, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_9 , які перебувають у причинно-наслідковому взаємозв`язку із отриманими потерпілим ОСОБА_6 тілесними ушкодженнями та призначених йому ліків, заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 22413,36 грн, яка підлягає стягненню з обвинуваченого в користь потерпілого ОСОБА_6 ..

Крім того, відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ст.ст.23, 1167 Цивільного кодексу України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року, бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, наявність вимушених змін у його житті, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 доведена у судовому засіданні, суд вважає, що його діями потерпілому ОСОБА_6 спричинена моральна шкода, яка виражається у значних моральних та фізичних стражданнях, яких він зазнав під час отримання тілесних ушкоджень та подальших тижнів реабілітації, морального пригнічення та дискомфорту, порушенні звичного способу життя, оскільки не може повноцінно виконувати роботу по домашньому господарстві, належним чином проводити час із сім`єю та відпочивати, отримані травми та тілесні ушкодження не дають впевненості в своїх силах. Тривалий час потерпілий не міг спокійно спати від сновидінь, а саме моменту заподіяння тілесного ушкодження, що у свою чергу порушило нормальний ритм стабільного життя та призвело до нервових зривів та дискомфорту. Втрата нормальних життєвих зв`язків, оскільки довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні, а також відсутністю активних дій обвинуваченого, котрий не визнає своєї вини у скоєному та всіляко намагається уникнути як відповідальності так і відшкодування йому будь-якої шкоди, призводить до морального пригнічення та дискомфорту у зв`язку із чим, він до сьогоднішнього дня лише частково відновив свій психічний та моральний стан.

Беручи до уваги все вищенаведене, обставини, за яких потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження, характер і ступінь їх тяжкості, тривалість лікування і можливості відновлення попереднього стану здоров`я, негативні зміни, що сталися у його житті, а також з урахуванням платоспроможності обвинуваченого, осіб, що перебувають на його утриманні, падіння грошової одиниці гривні по відношенні до долара США та значний ріст цін з моменту заподіяння тілесних ушкоджень та часу ухвалення судового рішення, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 825 000 гривень, відмовивши позивачу у стягненні решти коштів, оскільки ним та його представником не було наведено і в судовому засіданні не здобуто переконливих аргументів щодо стягнення вказаної позивачем суми, а тому позов слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно п.2, п.6, п.11 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», станом на час звернення до суду із вищенаведеними позовами, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду із даними позовами станом на травень-червень 2015 року ставка судового збору, за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,6 грн) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (з 1 січня 2015 року 1218 гривень).
При зверненні ОСОБА_6 до суду із позовом станом на травень 2015 року ставка судового збору, за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову понад 100 розмірів мінімальної заробітної плати встановлена у розмірі 10 відсоток ціни позову.
Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого в користь держави по 243,6 грн судового збору за кожну позовну заяву майнового характеру, від сплати якого цивільні позивачі звільнені, та 2000 грн судового збору за позовну заяву ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, від сплати якого цивільний позивач звільнений.
Беручи до уваги те, що у даному кримінальному провадженні злочини обвинуваченим ОСОБА_9 вчинено 25 лютого 2015 року, а тому під час зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, діючих на час притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

26 лютого 2015 року ОСОБА_9 затримано як підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні (т.3 а.с.19-22) і з цього часу слід рахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 . У строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 включається строк тримання його під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування, під час судового розгляду кримінального провадження, тобто до 06 грудня 2018 року, винесення ухвали Збаразького районного суду про зміну запобіжного заходу і звільнення ОСОБА_9 з під варти із зали суду (т.8 а.с.28).
Враховуючи вищенаведене, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно зарахувати час утримання його під вартою у даному кримінальному провадженні з 26 лютого 2015 року до 06 грудня 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і вважати його таким, що відбув покарання, оскільки таким чином строк попереднього ув`язнення, відбутий ОСОБА_9 у межах кримінального провадження, перевищує фактично призначене йому основне покарання.
Беручи до уваги, що прокурором не заявлено клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу і на час розгляду щодо остннього не обрано запобіжного заходу, а тому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_9 слід не обирати.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Судові витрати, за проведену у справі судову комп`ютерно-технічну експертизу, які підтверджуються довідкою вартості проведеної експертизи (т.3 а.с.18), підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 ..

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.72, 94, 100, 128, 368-371, 373-375 КПК України, суд, -

засудив :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч.1 ст.121 КК України у виді 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі;
- за ч.4 ст.296 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення період з 26 лютого 2015 року до 06 грудня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_9 таким, що відбув покарання за даним вироком.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради до ОСОБА_9 про відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням потерпілих від злочину задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_9 в користь фінансового управління Підволочиської районної ради Тернопільської області 575,66 грн (п`ятсот сімдесят п`ять гривень шістдесят копійок) витрат пов`язаних із лікуванням потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_6 від злочину.

Стягнути із ОСОБА_9 в користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Цивільний позов прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради до ОСОБА_9 про відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням потерпілого від злочину задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_9 в користь фінансового управління Тернопільської обласної ради 2784 грн (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні) витрат пов`язаних із лікуванням потерпілого ОСОБА_6 від злочину.

Стягнути із ОСОБА_9 в користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_9 в користь ОСОБА_6 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 22414,36 грн (двадцять дві тисячі чотириста чотирнадцять гривень тридцять шість копійок) та заподіяну моральну шкоду в розмірі 825 000 грн (вісімсот двадцять п`ять тисяч гривень).

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_9 в користь держави судовий збір в розмірі 2243,6 грн (дві тисячі двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 в користь держави 921,60 грн (дев`ятсот двадцять одну гривню шістдесят копійок) вартості проведеної у справі судової комп`ютерно-технічної експертизи №1.3-102/15 від 23 березня 2015 року.

Речові докази у справі, а саме:

- спортивні штани чорного кольору, кофту (гольф) чорного кольору, пару зимових кросівок чорного кольору, мобільний телефон марки «Нокія-1280», що знаходяться у камері зберігання речових доказів ГУНП в Тернопільській області, а також куртку темно-синього кольору, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Підволочиського районного суду Тернопільської області та належать обвинуваченому ОСОБА_9 , повернути за належністю законному володільцю ОСОБА_9 ;

- куртку чорного кольору, штани джинси чорного кольору, багатофункціональний складний ніж, що знаходяться у камері зберігання речових доказів ГУНП в Тернопільській області та належить ОСОБА_12 , повернути за належністю законному володільцю ОСОБА_12 ;

- відеореєстратор, який знаходяться у камері зберігання речових доказів ГУНП в Тернопільській області та належить ОСОБА_10 , повернути за належністю законному володільцю ОСОБА_10 .

На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Даний повний вирок суду складений, підписаний і проголошений суддею 27 листопада 2020 року.

Суддя ОСОБА_36