ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/2503/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. ст.187, 115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з участю перекладача ОСОБА_9 , без участі потерпілої ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Московського районного суду м. Харкова від 19.06.2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 19.06.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станиці Родниківська, Курганинського району, Краснодарського краю Російської Федерації, особи без громадянства, з середньою освітою, вдівця, раніше судимого, останній раз 16.03.2005 року Жовтневим районним судом м. Полтави за ч.4, ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 152, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 152, ч.1 ст. 296, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 19.06.2018 року з Олексіївської виправної колонії № 25 м.Харкова за відбуттям строку покарання, реєстрації місця проживання та фактичного місця проживання на території України не має, - визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна, за п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч.2 ст. 15 п.п. 1, 6 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 15.07.2018 року.

Зараховано ОСОБА_7 до покарання строк тримання під вартою з 15.07.2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обрану тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 67 984 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, задоволено в повному обсязі й стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, 100 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави в особі НДЕКЦ ГУ МВСУ в Харківській області витрати, пов`язані з залученням експерта в сумі 715 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 27.06.2018 року приблизно о 07:15 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, маючи умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та із насильством, небезпечним для життя та здоров?я особи, через паркан проник у двір приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання подружжя похилого віку - ОСОБА_10 , 1947 р.н. та ОСОБА_11 , 1946 р.н.

Скориставшись тим, що вхідні двері будинку вказаного домоволодіння не були зачинені на замок, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу проник у вищевказане житло, де на кухні побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 . Далі, з метою досягнення злочинного результату, діючи з прямим умислом, направленим на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, раптово та несподівано для потерпілої ОСОБА_10 , підійшов до неї, після чого із значною силою наніс один удар невстановленим предметом по голові ОСОБА_10 , від якого остання впала на підлогу та короткочасно втратила свідомість.

ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_10 , перемістив останню на ліжко в кімнату, де зняв з неї одяг та зв?язав руки і ноги носильними речами та шнуром від зарядного пристрою.

В цей час до вищевказаного домоволодіння повернувся ОСОБА_11 , який, побачивши у будинку сторонню особу, а саме ОСОБА_7 , поцікавився, що той робить у його будинку. У даний момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів. Реалізуючи вказаний намір, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, розуміючи, що від його дій можуть настати особливо тяжкі наслідки у виді позбавлення життя потерпілого, та бажаючи настання зазначених наслідків, висловлюючи вимогу передачі грошових коштів, взявши в ліву руку кухонний ніж, який взяв у кухні вказаного будинку, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 три різані рани на лівій руці та п`ять колото-різаних ран на передній поверхні живота, з яких дві проникаючих в черевну порожнину, з ушкодженням селезінки та тонкого кишечника; одну колото-різану рану на грудній клітці; дві колото-різаних рани на спині, проникаючих в черевну порожнину з ушкодженням лівої нирки. Проникаючі колото-різані поранення на передній поверхні живота і проникаючі колото-різані поранення на спині у ОСОБА_11 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті потерпілого. Різані рани на лівій руці ОСОБА_11 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_11 стали множинні колото-різані поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів черевної порожнини, які супроводжувалися кровотечею і привело до масивної крововтрати.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 , та наніс їй кілька ударів дерев`яною палицею по кистям зв`язаних рук, спричинивши ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого висловив вимогу передати йому цінності та грошові кошти. Потерпіла ОСОБА_10 , реально сприймаючи погрози про застосування до неї насильства, небезпечного для життя та здоров?я з боку ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров?я, повідомила останньому про місцезнаходження грошових коштів в сумі 1200 грн., які знаходились в коридорі, в гаманці.

Після чого, ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_11 в сумі 1200 гривень; продуктами харчування, сумкою з особистими речами, які не мають для потерпілих матеріальної цінності; ліхтариком в сріблястому металевому циліндричному корпусі на три діодні лампочки, вартістю 44 грн., спричинивши своїми протиправними діями потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 1244 гривні.

Перебуваючи тривалий час в кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 відшукував гроші та майно, вживав їжу, прав та сушив свій одяг, після чого, приблизно о 14 год., 27.06.2018, продовжив реалізувати злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб, з корисливих мотивів. Для цього ОСОБА_7 повернувся до кімнати, де зв`язаною на ліжку лежала ОСОБА_10 , затягнув останню до ванної кімнати, де, не розв`язуючи руки та ноги потерпілої, поклав її у ванну, попередньо закривши зливний отвір, та розуміючи, що ОСОБА_10 , внаслідок похилого віку, нанесених ним ударів та тривалого перебування у знерухомленому та зв`язаному положенні знаходиться в безпорадному стані, та не зможе самостійно вибратися з ванни, наповненої водою, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , шляхом її утоплення, включив гарячу воду. Після чого, переслідуючи мету приховання вчинених злочинів, пошкодження та знищення їх слідів, зміни обстановки у вказаному будинку, яка утворилася на місці вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 зібрав ковдри, носильні речі з шаф та вішаків, розташованих у квартирі, скинув їх на підлогу у житловій та ванній кімнатах, та шляхом занесення джерела відкритого полум`я, за допомогою запальнички підпалив вказані речі, після чого, закрив двері ванної кімнати та, залишивши кв. АДРЕСА_2 , замкнув ключем вхідні двері будинку.

Згідно з висновком судової пожежно-технічної експертизи № 15989 від 24.09.2018, осередкова зона пожежі розташована в кімнаті №5 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , технічною причиною виникнення пожежі в житловому будинку є займання горючих матеріалів (побутових речей та меблів) в осередковій зоні пожежі, під впливом групи джерел запалювання «відкритий вогонь».

В результаті пожежі, вчиненої ОСОБА_7 , було пошкоджено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі власнику приватного житлового буд. АДРЕСА_1 , становить 66 740 грн.

Після вчинення кримінальних правопорушень, вважаючи, що його умисел реалізований в повному обсязі, ОСОБА_7 безперешкодно зник з місця вчинення злочинів, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, однак його умисел на спричинення смерті ОСОБА_10 не був доведений до кінця, так як потерпілій вдалося перекрити кран подачі гарячої води, водою з наповненої ванни, загасити осередок загоряння на підлозі ванної кімнати, та вибратись до виходу з будівлі, де приблизно о 14 год. 45 хв., свідок ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_3 , побачив дим, який виходив з вікон будинку, та почувши крики ОСОБА_10 про допомогу, зайшов на територію вказаного домоволодіння, відчинив вхідні двері квартири АДРЕСА_4 , ключем, який ОСОБА_7 , залишаючи приміщення, залишив у замковій шпарині, та допоміг ОСОБА_10 покинути палаючий будинок, тим самим зберігши її життя. Крім того, смерть ОСОБА_10 не настала завдяки вчасно наданій медичній допомозі (т.3 а.с.130-142).

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані:

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів;

-за ч. 2 ст. 15 п.п. 1,6 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, вчинене з корисливих мотивів;

-за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням і визнати його невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 15 п.п.1, 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, й призначити йому покарання за даною санкцією статті. Крім того, просить задовольнити цивільний позов потерпілої до ОСОБА_7 в частині його доведеності (т.3 а.с.173-176).

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що:

- судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, зокрема, у поверховому досліджені версії сторони захисту, що спричинило помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого. Відповідно до показів ОСОБА_7 потерпіла йому сама запропонувала гроші та їжу, ніяких тілесних ушкоджень їй заподіяно не було, а тим більше тяжких. ОСОБА_11 з`явився вдома вже після того, як ОСОБА_10 запропонувала взяти обвинуваченому гроші та їжу, тому, на думку сторони захисту, ніякого нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 не скоював;

-ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні закінченого замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, але він не мав на меті вбивати жодної особи та не мав корисливих мотивів;

-ОСОБА_7 також не мав на меті вбивати ОСОБА_11 , а тим більше з корисливих мотивів; в процесі сутички обвинувачений наніс декілька ударів ножем ОСОБА_11 з необережності, тому, на думку сторони захисту, його дії кваліфіковані не вірно, оскільки вони повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 119 KK України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вбивство через необережність;

-показання ОСОБА_7 підтверджені іншими наявними у справі доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, зокрема: потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні давала зовсім інші покази, ніж ті, які давала на досудовому слідстві; свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 сам нічого не бачили; свідок ОСОБА_12 повідомив, що у потерпілої не було ніяких тілесних ушкоджень. Крім того, відсутній ніж - знаряддя вбивства, на який посилається сторона обвинувачення;

-при призначенні покарання суд не врахував обставину, що пом`якшує покарання, а саме те, що обвинувачений є особою похилого віку, крім того, він характеризується задовільно, страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, на сьогоднішній день йому вже 61 рік, він є вдівцем, за станом здоров`я має низку хвороб серця, а також ним перенесено туберкульоз легень. На думку захисника, покарання призначене судом за своїм розміром є явно несправедливим через суворість;

-згідно цивільного позову потерпіла ОСОБА_10 просить стягнути з ОСОБА_7 заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду, але ніяких підтверджуючих документів щодо завданої їй матеріальної шкоди не надає, також не обґрунтовує чому саме такий розмір моральної шкоди їй завдано обвинуваченим.

Вказаний вирок також був оскаржений обвинуваченим ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі з доповненнями до неї вказує на неповноту та необ`єктивність судового розгляду й просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що:

-суд першої інстанції не з`ясував причини розбіжностей у висновках експертів стосовно стану потерпілої, а свідчення самої потерпілої ОСОБА_10 щодо нанесення їй удару по голові, від якого вона втратила свідомість, не відповідають дійсності й не підтвердженні висновками судово-медичних експертиз;

-судом не взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його пенсійний вік. Крім того, судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд тяжких захворювань;

-його дії неправильно кваліфіковані, так як він не мав умислу нікого вбивати, про те, що потерпілий ОСОБА_11 помер він не знав, коли він покинув будинок останній був ще живим; ножові поранення завдав потерпілому в ході бійки з метою самооборони; не мав наміру викрадати гроші, потерпіла сама запропонувала йому кошти, проник до будинку лише заради їжі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу свого захисника та вказав, що наміру на заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в нього не було, так як і не було корисливого мотиву: до будинку проник лише з метою взяти їжу. Після того, як він зв`язав руки потерпілій ОСОБА_10 ще приблизно одну годину чекав на повернення її чоловіка ОСОБА_11 , щоб потім непомітно покинути домоволодіння, але коли чоловік зайшов до будинку між ними виникла бійка, під час якої останній намагався душити обвинуваченого, тому він відмахувався від нього ножем, який впав зі столу. ОСОБА_7 не заперечував в суді апеляційної інстанції, що він міг нанести потерпілому ножові поранення, але лише з метою самозахисту. Крім того, обвинувачений підтвердив, що бачив кров у ОСОБА_11 , який просив його викликати швидку медичну допомогу. Також ОСОБА_7 пояснив, що речі в будинку він підпалив задля того, щоб сторонні особи, побачивши полум`я, викликали пожежників і медиків. Обвинувачений звернув увагу колегії суддів на наявність ряду пом`якшуючих обставин, що не були враховані судом першої інстанції, а саме: визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_13 , просила їх задовольнити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України й призначити йому покарання за даною санкцією статті. Крім того, просила задовольнити цивільний позов потерпілої до ОСОБА_7 в частині його доведеності.

Прокурор заперечувала проти апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, просила залишити їх без задоволення, вказавши, що судовий розгляд проведено з повним дослідженням всіх доказів по справі, жодні клопотання сторони захисту не були відхилені чи не розглянуті судом; вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, заяв чи клопотань не надала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині обґрунтованості засудження обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, дотримання при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону та правильності призначення покарання.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочинів фактично не визнав, посилаючись на те, що 27.06.2018 року він побачив, як з домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , вийшов чоловік з собакою та не зачинив двері. Вважаючи, що в домоволодінні нікого нема, з метою знайти продукти харчування, він переліз через паркан, та зайшов до будинку. В ліжку знаходилася жінка, яку він, погрожуючи дерев`яною палкою, зв`язав та зробив кляп, щоб вона не кричала. ОСОБА_7 спитав де знаходиться їжа, взявши їжу, повернувся до кімнати, де знаходилася жінка, вона запропонувала йому взяти сумку з грошима та піти, поки не повернувся чоловік. Для того, щоб не зустрітися з чоловіком, він очікував його, щоб сховатися та непомітно покинути будинок. Раптово повернувся чоловік, спитав хто він такий, після чого у них почалась боротьба, під час якої вони впали на підлогу. Оскільки чоловік фізично був значно більшим за ОСОБА_7 , він в процесі боротьби для самооборони взяв кухонний ніж, який знаходився на кухні, та почав ним відмахуватись від чоловіка. Цілеспрямованих ударів він не спричиняв, можливо, в процесі боротьби чоловік натикався на ніж, який знаходився в лівій руці ОСОБА_7 . Після того, як на футболці в області живота чоловіка виступили сліди крові, він сказав, що відпускає ОСОБА_7 , пішов в кімнату та ліг на ліжко, просив викликати йому швидку. Оскільки ОСОБА_7 під час боротьби забруднив свій одяг, він його виправ в ванній кімнаті домоволодіння. Для того, щоб привернути увагу сусідів та вони викликали швидку та поліцію, він вирішив підпалити речі в домоволодінні. Задля того, щоб жінка не отруїлася чадним газом, він їй сказав, щоб вона йшла до ванної кімнати, лягла в ванну, він зв`язав їй руки та ноги та відкрив воду. Жінка ще в його присутності вимкнула самостійно воду. Після чого він підпалив речі в кімнаті, відкрив кватирку в кімнаті, для того, щоб сусіди побачили дим та викликали швидку та поліцію, закрив двері та пішов. Тілесних пошкоджень потерпілій він не спричиняв. Умислу на вбивство потерпілих в нього не було. Речі та їжу потерпіла йому надавала добровільно. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричинених злочином, визнав частково, вважав його розмір завищеним.

Проте, не зважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема, поясненнями:

-потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона була дружиною вбитого ОСОБА_11 27.06.2018 р. близько 07.00 год. вона перебувала за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 й готувала їжу, а її чоловік пішов на вулицю вигулювати собаку. Раптово їй нанесли удар по голові, внаслідок чого вона втратила свідомість, прийшла до тями на ліжку, та побачила раніше незнайомого ОСОБА_7 , який питав в неї, коли повернеться її чоловік. ОСОБА_7 зв`язав ОСОБА_10 руки, ноги та зробив кляп. У цей час скрипнули двері хвіртки і ОСОБА_7 побіг до вхідних дверей будинку з кухонним ножем. Далі, ОСОБА_10 на протязі більше 5 хвилин чула крики, падіння, звуки боротьби. ОСОБА_7 повернувся у кімнату до ОСОБА_10 та повідомив, що він вдарив чоловіка, питав де гроші та чи є в неї дорогоцінності. ОСОБА_10 повідомила місцезнаходження грошових коштів, які забрав ОСОБА_7 . У цей час ОСОБА_11 перебував в іншій кімнаті та просив допомоги та викликати лікарів. ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_10 фізичною розправою, куштував їжу потерпілих, мився, прав свої речі. ОСОБА_10 бачила у коридорі калюжу крові у місці, де знаходився шматок залізної рейки. Близько 14:00 год. ОСОБА_7 заштовхав потерпілу до ванної кімнати, поклав до ванни у зв`язаному стані та включив набиратися воду. Далі, ОСОБА_7 накидав на підлогу у ванній кімнаті речі, які приніс із кімнати, закрив вікно та підпалив, почалася пожежа, після чого закрив двері ванної кімнати та зник. ОСОБА_10 вдалося визволитися та коли вона вийшла із ванної кімнати, то побачила, що в будинку також пожежа, після чого на виході з будинку побачила молодого чоловіка, який її і врятував. Погрози ОСОБА_7 сприймала реально, як загрозу для свого життя та здоров`я. ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами в розмірі 1200 грн., продуктами харчування, одягом, ліхтариком, які поклав до спортивної сумки. Дії ОСОБА_7 продовжувалися приблизно 6 годин. Потерпіла заявила цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, в розмірі 100000 грн. та моральної шкоди, яку оцінила в 100000 грн.;

-свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що влітку 2018 року він перебував біля офісного центру та побачив, як з кватирки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , йде дим. Підійшовши ближче, зрозумів, що у будинку пожежа, хвіртка відчинена. ОСОБА_12 увійшов до подвір`я та почув жіночий крик про допомогу, прохання ламати двері, оскільки вони були зачинені на замок. ОСОБА_12 побачив, що ключ у замку, відчинив двері ключем та зайшов до будинку, в якому було багато диму. Перебуваючи у коридорі будинку, останній побачив ноги невідомої жінки, він її витягнув на подвір`я та побачив, що ноги у неї зв`язані та вона без одягу. Жінка повідомила, що у хаті її чоловік, але у зв`язку з тим, що у домі було багато диму та великий вогонь, ОСОБА_12 до будинку вже повернутися не зміг. ОСОБА_12 викликав працівників поліції;

-свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що наприкінці червня 2018 р. біля свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_5 , звернула увагу на чоловіка, який здався свідку підозрілим, оскільки був одягнутий в одяг не по сезону; на пересічних осіб він дивився досить дивно. Вказаного чоловіка свідок бачила також наступного дня у кущах. Як вона зрозуміла, чоловік там спав. ОСОБА_15 попрохала невідомого чоловіка залишити територію, після чого він пішов. Через деякий час їй стало відомо, що по вул. Сабурівський, перпендикулярній вул. Ак. Павлова в м. Харкові, було скоєно вбивство. Працівники поліції показали фоторобот підозрюваного чоловіка, якого вона бачила поблизу будинку за місцем свого мешкання наприкінці червня.

-свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 є його матір`ю, ОСОБА_11 був вітчимом. 27.06.2018 р. близько 15.00 год. йому зателефонували сусіди батьків. Приїхавши за місцем мешкання батьків, ОСОБА_16 побачив автомобіль пожежників, його матір у цей час відвезли до лікарні, вітчима не бачив. Наступного дня ОСОБА_10 повідомила йому про обставини нападу невідомим чоловіком на неї та вітчима.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 27.06.2018 р. з додатками до нього (т.1 а.с. 137-207);

- матеріалами ГУ державної служби з надзвичайних ситуацій за фактом пожежі за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 2-5);

- протоколом пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання потерпілій ОСОБА_10 від 15.07.2018 р. (т.2 а.с. 7-10);

- протоколом затримання ОСОБА_7 , згідно ст.208 КПК України від 15.07.2018 р. (т.2 а.с. 12-15);

- протоколом огляду місця події від 15.07.2018 р. (т.2 а.с. 18-32);

- протоколом огляду речей від 16.07.2018 р. (т.2 а.с. 48);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 15.07.2018 р. (т.2 а.с. 33-40);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 15.07.2018 р. (т.2 а.с. 41-47);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 16.07.2018 р. (т.2 а.с. 49-55);

- висновком експерта №10-12/1388-с/18 від 30.08.2018 р. (т.2 а.с. 72-76);

- висновком експерта №17-112-МКС/1388-С/18 від 13.07.2018 р. (т.2 а.с.83-89);

- висновком експерта №16/1907-С/18 від 03.07.2018 р. (т.2 а.с. 82);

- висновком експерта №13/994-С/18 від 01.08.2018 р. (т.2 а.с. 85-86);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.08.2018 р. (т.2 а.с. 87-88);

- висновком експерта №10-14/27/10-12/1388-с/18 від 27.09.2018 р. (т.2 а.с. 91-92);

- висновком експерта №09/1531-с/2018 від 06.07.2018 р. (т.2 а.с. 93-94);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 02.10.2018 р. та фототаблицею до нього (т.2 а.с. 95-104);

- висновком експерта №09/1788-с/18 від 23.11.2018 р. (т.2 а.с. 108-110);

- висновком судової пожежно-технічної експертизи №15989 від 24.09.2018 (т.2 а.с. 111-119);

- висновком експерта №14/647-С/18 від 27.07.2018 р. (т.2 а.с. 125-127);

- висновком експерта №14/646-С/18 від 27.07.2018 р. (т.2 а.с. 129-131);

- висновком експерта №14/645-С/18 від 27.07.2018 р. (т.2 а.с. 133-135;

- висновком експерта №14/644-С/18 від 27.07.2018 р. (т.2 а.с. 137-139);

- висновком експерта №14/951-С/18 від 14.11.2018 р. (т.2 а.с. 141-143);

- висновком експерта №17-164-МКС/18 від 02.11.2018 р. (т.2 а.с. 145-149);

- висновком експерта №3898 від 18.10.2018 р. (т.2 а.с.152-157);

- висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №18428/25347 від 26.11.2018 р. та фототаблицею до нього (т.3 а.с.2-42);

- даними з УОАЗОР ГУНП в Харківській області та DVD диском з записом викликів оператора «102» 27.06.2018 р. за подіями, що сталися за адресою: АДРЕСА_1 , (т.3 а.с. 47-48);

- даними КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т.3 а.с. 51);

- копією карти виїзду БШМД за місцем вчинення злочинів (т.3 а.с. 52-53);

- протоколами огляду предметів від 18.09.2018 р., 26.11.2018 р. та постановами про передачу речових доказів на відповідальне зберігання (т.3 а.с. 54-69).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, вважаючи їх такими, що підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких були прийняті вказані рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника їх не спростовують.

Таким чином, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за вищевказаними обставинами, вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України.

Поряд із цим, надаючи оцінку апеляційним доводам сторони захисту в частині необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України, колегія суддів зазначає, що для відмежування умисного вбивства від вбивства через необережність, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі вбивства з необережності - воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Вирішуючи питання про мету і спрямованість умислу ОСОБА_7 , а також надавши оцінку позиції обвинуваченого про відсутність умислу на умисне вбивство та спричинення ножового поранення в результаті самозахисту, позиції захисту про відсутність взагалі в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів виходить із змісту показань потерпілої ОСОБА_10 , даних, що містяться у висновках судово-медичних експертиз та зазначає, що обвинуваченим удари були нанесені в життєво важливі органи: п`ять колото-різаних ран на передній поверхні живота, з яких два - проникаючих в черевну порожнину з ушкодженням селезінки та тонкого кишечника; одна колото-різана рана на грудній клітці; дві колото-різаних рани на спині, проникаючих в черевну порожнину з ушкодженням лівої нирки та три різані рани на лівій руці. Проникаючі колото-різані поранення на передній поверхні живота і проникаючі колото-різані поранення на спині у ОСОБА_11 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті потерпілого; три різані рани на лівій руці мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Локалізація і характер різаних ран на правій руці у ОСОБА_11 не виключає їх утворення також і при самообороні. Разом з цим, у обвинуваченого тілесні ушкодження, характерні для самооборони, відсутні. Причиною смерті ОСОБА_11 стали множинні колото-різані поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів черевної порожнини, яке супроводжувалося кровотечою і призвело до масивної крововтрати, тому колегія суддів вважає доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого - неспроможними, так як про дійсний умисел особи свідчать його дії.

Крім того, якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 стосовного того, що про смерть ОСОБА_11 він не знав, оскільки останній був ще живим, коли він покинув будинок, є безпідставними і жодним чином не можуть вплинути на кваліфікацію його дій.

Як вбачається з наведених доказів, ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_11 11 колото-різаних поранень з достатньою силою ножем, який він заздалегідь взяв на кухні та певний час очікував на повернення останнього.

Враховуючи знаряддя злочину кухонний ніж загальною довжиною приблизно 40 см, як про це засвідчив сам обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції, характер дій цілеспрямоване нанесення не менше 8 ударів ножем в життєво важливі органи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, їх локалізацію в життєво важливі органи, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та мав умисел на вбивство потерпілого.

Власне кількість заподіяних ножових поранень, їх локалізація та ступінь тяжкості, а також враховуючи тривале перебування обвинуваченого (з 07:15 год. до 14:00 год.) в будинку потерпілих та не надання медичної допомоги потерпілому, невжиття заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги й залишення потерпілого в безпорадному стані, в цьому конкретному випадку дають підстави зробити висновок про спрямованість умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_11 .

Стосовно тверджень сторони захисту про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 наніс з метою самозахисту, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Обставини кримінального провадження, конкретні дії обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_11 під час конфлікту, що встановлені показаннями самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_10 , даними проведених слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 , оглядом місця події, відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень (за медичною допомогою не звертався) вказують на те, що по справі відсутні необхідні та достатні підстави для встановлення у діях ОСОБА_7 ознак необхідної оборони.

При цьому слід зазначити, що за обставинами кримінального провадження потерпілий ОСОБА_11 не здійснював суспільно небезпечне посягання, яке було необхідно негайно припинити або запобігти йому, проте, незважаючи на відсутність вищевказаних обставин, ОСОБА_7 були нанесені проникаючі удари ножем потерпілому, в тому числі в область живота та спини, від якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Цілеспрямовані дії обвинуваченого, які були ним вчинені не у межах необхідної оборони, свідчать про наявність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Таким чином, позиція обвинуваченого та його захисника про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень при самозахисті, спростована об`єктивними даними кримінального провадження, що були встановлені належними, допустимими та достовірними доказами.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_7 не вчиняв ніякого нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, були ретельно перевірені колегією суддів й встановлено наступне.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_16 та вищезазначених письмових доказів по справі.

Виходячи з положень ст. 187 КК розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним).

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптові, несподівані для потерпілого умисні дії, спрямовані на негайне вилучення його майна шляхом застосування до нього фізичного або психологічного насильства, небезпечного для життя і здоров`я.

Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні. При цьому під проникненням слід розуміти вторгнення у житло з метою вчинення розбою. Воно здійснюється таємно з подоланням перешкод або безперешкодно у вигляді фізичного переміщення особи у житло.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 , для заволодіння майном потерпілих, через паркан проник у двір приватного домоволодіння подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_7 , побачивши на кухні жінку, раптово та несподівано для потерпілої ОСОБА_10 , підійшов до неї та із значною силою наніс один удар по голові, від якого остання впала на підлогу та короткочасно втратила свідомість. ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_10 , перемістив останню на ліжко в кімнату, де зняв з неї одяг та зв?язав руки і ноги носильними речами та шнуром від зарядного пристрою.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 не заперечував факт проникнення до будинку й тієї обставини, що зв`язав потерпілу ОСОБА_10 і весь час (майже 7 годин) тримав її в такому стані, пояснивши свої дії тим, що в такий спосіб він хотів подолати опір потерпілої.

Колегія суддів наголошує, що однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Разом з тим, як пояснила потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції, коли вона прийшла до тями, то була зв`язана, а обвинувачений питав коли повернеться чоловік і, озброївшись кухонним ножем, став його чекати біля вхідних дверей. Вона чула звуки боротьби між її чоловіком та обвинуваченим, крики про допомогу чоловіка, бачила кров на підлозі. ОСОБА_7 , повернувшись до ОСОБА_17 повідомив, що вдарив чоловіка й питав де гроші та чи є в неї дорогоцінності, погрожував їй фізичною розправою. Всі ці дії ОСОБА_7 потерпіла сприймала як реальну загрозу її життю та здоров`ю.

Не дивлячись на те, що потерпілій ОСОБА_10 внаслідок вчиненого нападу заподіяно легкі тілесні ушкодження, які не потягли короткочасного розладу здоров`я, втім, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 за цим епізодом саме як розбій, з огляду на встановлені фактичні обставини провадження про втрату свідомості потерпілою ОСОБА_10 одразу після вчиненого нападу на неї, що свідчить на користь того, що застосоване до неї насильство було небезпечним для її життя чи здоров`я та наявності корисливих мотивів.

З огляду на викладене, апеляційні доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вчинення розбійного нападу не можна визнати прийнятними.

Так само необґрунтовано обвинуваченим ОСОБА_7 вказано в апеляційній скарзі про розбіжності у висновках судово-медичних експертів стосовно стану потерпілої.

Дослідивши висновок експерта №09/1531-с/2018 від 06.07.2018 р. (т.2 а.с. 93-94) та висновок експерта №09/1788-с/18 від 23.11.2018 р. (т.2 а.с. 108-110), колегія суддів розбіжностей не встановила.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні давала зовсім інші покази, ніж ті, що на досудовому слідстві, а свідки ОСОБА_14 й ОСОБА_15 самі нічого не бачили, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Натомість, колегія судців вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , який не був безпосереднім очевидцем вчинення злочинів обвинуваченим, але йому стали відомі обставини нападу та нанесення тілесних ушкоджень від самої потерпілої ОСОБА_10 .

Так, відповідно до ч. 5 ст. 95 КПК України, особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймана особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи

Як вбачається з ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказами показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

З технічних записів судових засідань та мотивувальної частини вироку вбачається, що показання свідка ОСОБА_14 та потерпілої ОСОБА_10 викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчинених злочинів, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Свідчення свідка ОСОБА_15 є непрямим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_7 , в них йдеться про обставини, що передували події. Однак по справі зібрано й інші докази, які прямо доводять вину ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні.

Стосовно доводу захисника про те, що свідок ОСОБА_12 повідомив, що у потерпілої не було ніяких тілесних ушкоджень, колегія суддів зазначає, що дійсно ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що не пам`ятає стосовно тілесних ушкоджень на руках потерпілої ОСОБА_10 , проте він засвідчив, що ноги в неї були зв`язані і рухатися вона не могла.

Крім того, потерпіла та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 надавали свої показання в суді першої інстанції під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити їм запитання та спростовувати їх доводи, об`єктивних підстав не довіряти їм колегія суддів не вбачає, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_7 цими показаннями не встановлено.

Оцінюючи інший доводів сторони захисту щодо відсутності умислу у ОСОБА_7 на умисне вбивство двох осіб, колегія суддів також визнала його неспроможним.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не залишив будинок, а, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , які остання сприймала реально, вимагав у потерпілої грошові кошти та намагався довести свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство двох осіб, з корисливих мотивів, шляхом утоплення останньої. Задля цього, обвинувачений перетягнув потерпілу до ванної кімнати, включив воду та залишив в ванні з закритим зливом зв`язану потерпілу, яка повністю була позбавлена можливості чинити супротив.

Заволодівши майном потерпілих та виконавши всі дії, які вважав за необхідне, діючи з метою приховування слідів злочинів, ОСОБА_7 здійснив підпал домоволодіння та покинув будинок, зачинивши двері домоволодіння на ключ із зовнішньої сторони будинку, що також підтверджує наявність у обвинуваченого умислу на умисне вбивство двох осіб, з корисливих мотивів.

Однак, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілій вдалося перекрити кран подачі гарячої води, загасити осередок загоряння на підлозі ванної кімнати, та вибратись до виходу з будівлі, де приблизно о 14 год. 45 хв., свідок ОСОБА_12 допоміг потерпілій ОСОБА_10 покинути палаючий будинок, тим самим зберігши її життя. Крім того, смерть ОСОБА_10 не настала завдяки вчасно наданій медичній допомозі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6 ч.2 ст. 115 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 119 КК України, за обставин, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги захисника, сторона захисту не погоджується із розміром задоволеного цивільного позову, присудженим до стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Перевіривши вказаний довід колегія суддів встановила, що він є безпідставним, так як цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, районний суд задовольнив частково: 66740 грн. матеріальну шкоду, спричинену внаслідок пожежі будинку, що повністю підтверджується висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №18428/25347 від 26.11.2018 р.; грошову суму в розмірі 1200 грн. викрадених обвинуваченим та 44 грн. (вартість викраденого ліхтарика встановлена згідно висновку експерта №3898 від 18.10.2018 р.). Таким чином, всі суми присудженої матеріальної шкоди документально підтверджені.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, районний суд дотримався вказаних вимог закону при постановленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову та відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., оскільки розмір моральної шкоди вказаним районним судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої і конкретних обставин справи: діями обвинуваченого потерпілій спричинені моральні страждання, які виразились у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, з протиправною поведінкою з боку обвинуваченого щодо неї та її близького родича чоловіка, померлого внаслідок умисних злочинних дій обвинуваченого, пошкодження обвинуваченим її майна та житла, у приниженні честі та гідності потерпілої, яких вона зазнала, перебуваючи повністю роздягненою та зв`язаною досить тривалий час, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.

Також, колегією суддів перевірені доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо неправильності призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 .

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, а також дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується задовільно, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №778 від 17.10.2018 р., ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, у період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання - рецидив злочинів, скоєння злочинів відносно осіб похилого віку.

Районний суд також врахував обставини скоєних злочинів особливий цинізм та зухвалість дій обвинуваченого, відсутність щирого каяття та не визнав за можливе застосувати до нього позбавлення волі на певний строк, що у відповідності зі ст. 64 КК України є підставою для призначення довічного позбавлення волі, передбаченого, саме санкцією п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна, що є його власністю; за ч.4 ст. 187 тач.2 ст. 15 п.п. 1,6, ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій статей, із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна, що є його власністю. За сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На думку апеляційного суду, з урахуванням того, що ОСОБА_7 скоїв злочини через нетривалий (менше десяти днів) час після звільнення з місць позбавлення волі, де реально відбував покарання за корисні злочини та злочини проти статевої недоторканості особи, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, суд першої інстанції призначив обвинуваченому необхідне і достатнє покарання для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника й обвинуваченого щодо пом`якшення призначеного покарання, оскільки вказані ними обставини стосовно стану здоров`я обвинуваченого матеріалами кримінального провадження не підтверджуються. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
З приводу тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неврахування судом першої інстанції під час призначення покарання ряду обставин, що пом`якшують покарання: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його пенсійний вік, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 ні в районному суді, ні під час апеляційного розгляду фактично своєї вини у інкримінованих йому злочинах не визнав, тому з боку обвинуваченого відсутнє щире каяття, оскільки розкаяння передбачає, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Однак всупереч твердженням обвинуваченого і захисника, ОСОБА_7 не визнав факту вчинення злочинів за пред`явленим обвинуваченням, не намагався виправити наслідки вчиненого.
Таким чином, посилання про необхідність визнання обставиною, що пом`якшує покарання, визнання вини та щире каяття, є необґрунтованим та спростовується вищенаведеними даними.

Крім того, ОСОБА_7 стверджує про активне сприяння ним у розкриттю злочину, проте під час судового розгляду справи, як в суді першої так і апеляційної інстанції, ця обставина свого підтвердження не знайшла, оскільки вказані злочини було розкрито завдяки проведеним оперативним заходам.
Довічне позбавлення волі - найсуворіший із усіх видів основних покарань. Дане покарання встановлене лише за вчинення особливо тяжких злочинів. Не застосовується довічне позбавлення волі до певної категорій осіб: зокрема, до осіб, що вчинили злочин у віці понад 65 років, а відповідно до матеріалів справи, кримінально-карні діянні ОСОБА_7 вчинив у віці 60 років.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками районного суду, підстав для призначення більш м`якшого покарання немає, призначене покарання у вказаних розмірах з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вказані доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 19.06.2019 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4