У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі прокурорів представників потерпілих та цивільних позивачів захисників обвинуваченогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляції прокурора ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року стосовно
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, працюючого системним адміністратором лікарні Борис, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_12 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_14 - 600.000 грн., на користь ОСОБА_15 - 300.000 грн.
З ОСОБА_12 стягнуто витрати за проведення автотехнічної експертизи - 1.176,96 грн.
Також вирішена доля речового доказу.
Згідно з вироком суду, 31.03.2012, приблизно о 21 год. 31 хв., ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі, з наявних двох смуг його напрямку по проїзній частині пр. П. Григоренка зі сторони вул. А.Ахматової в напрямку вул. Здолбунівської в м. Києві, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям з вул. О.Пчілки, позначеного інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Пішохідний перехід і дорожньою розміткою 1.14.1.
У цей час по вказаному нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху вищевказаного автомобіля Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_1 , рухались пішоходи ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .
Крім того, у цей же час, виконуючи вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, перед даним нерегульованим пішохідним переходом у своїй смузі руху в зустрічному для водія ОСОБА_12 напрямку зупинився автомобіль КІА Ріо, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 , позаду якої в цій же смузі руху зупинився автомобіль Хонда Пілот, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_17 .
Після виконання водієм ОСОБА_16 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, вона надала дорогу пішоходам ОСОБА_15 і ОСОБА_14 та продовжила рух через нерегульований пішохідний перехід, а водій автомобіля Хонда Пілот, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_17 залишився стояти на місці, не встигши розпочати рух.
Під час руху ОСОБА_12 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт б, 10.1, 11.4, 18.1 та п. 1.3 додатку № 2 Правил дорожнього руху України, а саме:
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати житло або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт б - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 11.4: на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги;
- п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
- п. 1.3 додатку № 2: - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_12 виявилися у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр. П.Григоренка зі сторони вул. А.Ахматової в напрямку вул. Здолбунівської у м. Києві, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху вліво не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, виїхавши на зустрічну смугу через подвійну осьову лінію, перетинати яку забороняється, та продовживши рух на нерегульований пішохідний перехід, не переконавшись у відсутності пішоходів на ньому, не зменшив швидкість свого автомобіля і не зупинився перед пішохідним переходом та не надав дорогу пішоходам ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , внаслідок чого, неподалік буд. № 2 по вул. О.Пчілки в м. Києві вчинив наїзд на останніх.
У цей же час ОСОБА_12 здійснив зіткнення з автомобілем КІА Ріо, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 . Після чого, водій ОСОБА_12 продовжив рух по зустрічній смузі, де вчинив зіткнення з автомобілем Хонда Пілот, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_17 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спричинені тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 833/Е від 18.06.2012, у ОСОБА_14 виявлено відкриту тяжку черепно-мозкову травму у вигляді множинних геморагічних вогнищ забою (переважно справа 10-12 вогнищ розмірами від 1-5 мм) в лобних частках, епідуральної гематоми в правій лобній ділянці, вдавленого та лінійного переломів лобної кістки справа, множинних переломів стінок обох очниць, обох верхнє-щелепових пазух, переломи по лобно-виличним швам та лобного відростка верхньої щелепи зліва, крила основної кістки та латеральної стінки основної пазухи зліва, кісток носа, двобічного гемопансинусу, забійної рани та чисельних саден м`яких тканин лобної ділянки справа, параорбітальних гематом з 2 сторін; закриту травму грудної клітки у вигляді забою правої легені, ателектазу нижньої частки лівої легені, уламкового перелому правої ключиці з розвитком ключично-акроміального зчленування; закриту травму правого колінного суглобу у вигляді розриву передньої колатеральної зв`язки, медіальної колатеральної зв`язки, контузії (набряку) латерального виростка великогомілкової кістки, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 832/Е від 18.06.2012, у ОСОБА_15 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забійної рани лівої потиличної ділянки голови, множинних саден голови, обличчя; множинні внутрішнєшкірні та підшкірні гематоми зовнішньої поверхні правого стегна та гомілки; закрита травма правого колінного суглобу у вигляді перелому міжвиросткового підвищення, контузії (забою-набряку кісткового мозку) латерального виростку стегнової кістки, часткового ушкодження передньої хрестоподібної зв`язки; закрита травма лівого колінного суглобу у вигляді розриву передньої хрестоподібної та латеральної колатеральної зв`язок, контузії (забою-набряку кісткового мозку) виростків стегнової кістки, які в сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт б, 10.1, 11.4, 18.1 та п. 1.3 додатку № 2 Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_12 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та правильності кваліфікації дій ОСОБА_12 , в апеляції до Апеляційного суду міста Києва просить вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати в частині призначеного покарання у зв?язку з неправильним застосуванням кримінального закону, яке потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м?якості, постановити новий вирок, який призначити ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, посилаючись на тяжкість вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який свою винуватість у вчиненні злочину не визнав повністю, що, на переконання прокурора, свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення і свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого діяння та особи засудженого, а тому призначене йому покарання та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком не дозволить досягти загальної мети покарання - виправлення особи.
В апеляціях до Апеляційного суду міста Києва представник потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - ОСОБА_8 просить вирок скасувати, ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_12 покарання, пов`язане з позбавлення волі, та задовольнити цивільний позов ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21.251,75 грн. та моральної шкоди - у розмірі 1.000.000,0 грн., а також задовольнити цивільний позов ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 117.482,28 грн. і моральної шкоди - у розмірі 80.000,0 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу потерпілим у сумі 50.000,0 грн. і витрати на проїзд на судові засідання, що викладені у цивільних позовах в даному провадженні.
На обґрунтування апеляційних вимог представник потерпілих та цивільних позивачів посилається на конкретні обставини справи та наслідки, що настали від події дорожньо-транспортної пригоди, а саме спричинення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, завдання моральних страждань та пошкодження особистих речей
В доповненнях до апеляції представник потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_12 покарання у зв?язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок м?якості, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, і змінити вирок у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_14 та стягнути з ОСОБА_12 на її користь матеріальну шкоду в сумі 21.251,75 грн., яка складається з витрат на лікування, 6.000,00 грн. плати за повторний курс навчання та моральної шкоди у сумі - 1.000.000,00 грн.
В апеляції до Апеляційного суду міста Києва захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_12 просять вирок суду скасувати та справу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в діях ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому сторона захисту посилається на неповноту та однобічність судового слідства, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки докази у справі: показання потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , схема ДТП, фототаблиця до протоколу огляду місця пригоди, висновок експертного дослідження обставин та механізму ДТП, висновки експертів за результатами проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи та навіть письмові пояснення свідка ОСОБА_17 спростовують показання останнього, який в порушення правил дорожнього руху, виїхавши на смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_12 , створив аварійну обстановку, засліпивши останнього світлом фар, внаслідок чого і сталася дорожньо-транспортна пригода, про що свідчать, на переконання сторони захисту, дані: протоколу огляду місця пригоди з фототаблицями до нього та схеми ДТП про розташування на проїзній частині транспортних засобів; висновки експертного дослідження обставин і механізму ДТП від 19.03.2015; висновки експертів за результатами проведення автотехнічної і транспортно-трасологічної експертизи від 25.04.2017.
Не погоджується захисник та обвинувачений і з порушеннями ОСОБА_12 п.п. 10.1, 11.4, 18.1 Правил дорожнього руху України.
Крім того, захисник та обвинувачений в апеляції вказують, що потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заявлені позовні вимоги про відшкодуванням матеріальної шкоди у розмірі 1.000.000,0 грн. та 800.000,0 грн. відповідно (судом вказано 80.000,0 грн.), а не моральна шкода, як помилково встановлено судом першої інстанції.
Справа надійшла до Апеляційного суду міста Києва 07.11.2017, коли була визначена колегія суддів для розгляду справи: головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 140 т. 5).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
Приписами ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів регламентовано, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Згідно опублікованого в газеті Голос України № 185 (6940) повідомлення, Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03.10.2018.
На виконання вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів кримінальні провадження, які оскаржені в апеляційному порядку та не були розглянуті, зареєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями цього суду.
На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018, апеляції прокурора ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_12 передана на розгляд колегії суддів, у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2017 стосовно ОСОБА_12 розглядається судом апеляційної інстанції протягом 07.11.2017-16.03.2020, після набрання чинності 20.11.2012 Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 (далі КПК України 2012 року).

Відповідно до п.п. 11, 15 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, кримінальні справи, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Апеляційні скарги у кримінальних справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Цей порядок був визначений Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року зі змінами (далі КПК України 1960 року).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурорів і представників потерпілих та цивільних позивачів - ОСОБА_8 і адвоката ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляції прокурора ОСОБА_13 та представника потерпілих і цивільних позивачів - ОСОБА_8 в повному обсязі, які заперечували проти задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_11 , пояснення останніх про задоволення апеляційних вимог про закриття провадження стосовно ОСОБА_12 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року у зв?язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, які заперечували проти задоволення апеляцій сторони обвинувачення, дослідивши докази в провадженні на часткове задоволення клопотань учасників судового розгляду, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_12 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вказують приписи ст. 323 КПК України 1960 року, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані і його висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_12 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжке тілесне ушкодження та середньої тяжкості тілесне ушкодження за обставин, вказаних у вироку, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, сам ОСОБА_12 в судах першої, апеляційної інстанції та сторона захисту в апеляційній скарзі не заперечують обставин того, що в темну пору доби 31.03.2012 ОСОБА_12 рухався на своєму автомобілі Опель Астра по пр. П.Григоренка в сторону вул. Здолбунівська в крайній лівій смузі з двох смуг руху в його напрямку, зі швидкістю приблизно 50 км/год.
На даній ділянці він їздив і раніше і знав, що попереду напрямку його руху є пішохідний перехід.
Вважає, що зліва від нього велися будівельні роботи - все було перекопано.
У цей час йшов дощ.
Освітлення на тій ділянці дороги було тільки з правої - його сторони.
Видимість була приблизно 20 м.
Наближаючись до пішохідного переходу перед перехрестям з вул. О.Пчілки, приблизно метрів за 20-30, він втратив орієнтир, оскільки був засліплений світлом зустрічного автомобіля, а тому почав гальмувати, не змінюючи напрямку свого руху, коли через 1-2 сек. відчув удар.
Пішоходів на переході він не бачив.
Пам?ятає, що справа від нього також був автомобіль, але у який момент - не знає.
Пасажир, яка їхала з ним ( ОСОБА_19 ), впала під панель приладів.
Вийшовши з автомобіля, він підійшов до автомобіля Хонда, з яким у нього відбулося зіткнення, і поцікавився про самопочуття водія ( ОСОБА_17 ).
Після цього, він- ОСОБА_12 побачив скупчення людей і непритомну дівчину під бордюром, тому почав викликати швидку допомогу.
Коли приїхала карета швидкої медичної допомоги, він направив потерпілих у лікарню Борис.
У подальшому йому також стало зле і його забрала швидка (а.с. 24-25 т. 4).

Отже, ОСОБА_12 категорично стверджує, що ДТП відбулася внаслідок його засліплення миттєвим яскравим світлом зустрічного автомобіля (Хонда), що перебував у русі, а тому він і втратив орієнтир.
Також зазначив, що він не здійснював маневру ліворуч і на зустрічну смугу руху не виїжджав.

На противагу вказаним показанням обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що увечері 31.03.2012 вона разом з сестрою ОСОБА_14 по нерегульованому пішохідному переходу переходили пр. П.Григоренка в напрямку вул. О. Пчілки.
На вулиці накрапав дощ, перехід освітлювався.
Автомобілі КІА і класу джип (Хонда Пілот) зупинилися, пропускаючи їх, а тому вони і розпочали рух по переходу.
Розмітка та полоси пішохідного переходу було видно.
Проїзна частина освітлювалася ліхтарем, який стояв в 10 м. на автобусній зупинці, зі сторони проїзної частини звідки вона з сестрою розпочали рух, а з протилежної сторони було освітлення від ліхтаря на стовпі.
Автомобілі КІА і класу джип (Хонда Пілот) стояли один за одним у одній смузі руху.
Першою йшла ОСОБА_23 , а вона від неї на відстані 1-2 м. Йшли середнім за темпом кроком.
На середині дороги, тобто вже у крайній лівій зустрічній смузі дороги на них наїхав автомобіль Опель.
Від удару вона- ОСОБА_15 перелетіла через автомобіль класу джип (Хонда Пілот) і впала.
Після цього люди викликали швидку.
В лікарні вона знаходилась біля 2 місяців (а.с. 5-8 т. 4).

Під час відповіді на запитання прокурора потерпіла ОСОБА_15 категорично вказала, що її і сестру збили на смузі зустрічного руху (смуга руху автомобіля Опель під керуванням ОСОБА_12 ), але на запитання захисника ОСОБА_11 цього підтвердити не змогла.

Як показала суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_14 , увечері, в березні 2012 року, вона з сестрою ОСОБА_15 йшли в напрямку вул. О.Пчілки, переходячи пр. П.Григоренка по пішохідному переходу.
Було похмуро, ближче до вечора.
Та ділянка дороги їй добре відома, вона завжди освітлювалася, як і того разу.
Після того, як на неї та її сестру наїхав автомобіль, до тями вона прийшла вже у лікарні. Майже місяць вона перебувала у комі (а.с. 11-12 т. 4).

Представник потерпілих ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 31.03.2012 його доньки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 пішли за покупками. Увечері, о 21 годині, йому зателефонували і повідомили, що його доньок збив автомобіль.
Прийшовши на місце події, він побачив, що ОСОБА_23 лежить непритомна поряд з автомобілем Хонда, обличчя у неї було у крові, а ОСОБА_24 лежить далі біля бордюру на обочині, так як перелетіла через автомобіль.
ДТП сталося під ліхтарем, освітлення дороги у тому місці було гарне.
Станіслава йому- ОСОБА_8 розповіла, що вони подивилися чи не має перешкод для руху по пішохідному переходу, а потім тільки розпочали свій рух.
Коли переходили дорогу по пішохідному переходу, їх з правої сторони збив автомобіль Опель, який потім зіткнувся з іншим автомобілем - Хонда.
Коли він- ОСОБА_8 був на місці події, то автомобіль Опель стояв на розділовій полосі крайньої лівої полоси з двох полос в цьому напрямку руху, частково на зустрічній смузі.
Після цього, доньок забрали в клінічну лікарню Борис (а.с. 249- т. 3).

З показань свідка ОСОБА_17 суду першої інстанції вбачається, що в кінці березня 2012 року, увечері, після 21 години, він на автомобілі Хонда Пілот, виїхавши з вул. О.Пчілки на пр. П.Григоренка, зупинився у своїй смузі руху за автомобілем КІА, який зупинився щоб пропустити пішоходів, практично біля правої бровки.
Розмітку пішохідного переходу було видно на асфальті.
Було освітлення, погода волога, асфальт мокрий.
Він-свідок бачив, що по переходу йдуть люди.
Він відволікся, а коли підняв голову, то побачив, що автомобіль КІА, що перебував попереду, розпочав рух, оскільки потухли стопи, і секунди через дві, коли він- ОСОБА_17 ще не розпочав рух своїм автомобілем, відбувся удар в його автомобіль, від чого одразу в салоні спрацювали подушки безпеки.
Його автомобіль важкий і від удару він тільки підскочив.
Вийшовши з автомобіля, він побачив зліва чорний автомобіль Опель, який стояв по діагоналі до його автомобіля на переході. Дівчата лежали в метрах 2-х від автомобіля.
З усіх сторін почали бігти люди.
З автомобіля Опель вийшов водій, який був у шоковому стані.
Також в автомобілі Опель була дівчина пасажир, яка також вийшла з автомобіля. Лобове скло в автомобілі Опель було розбите, на ньому залишилося волосся та кров. Він- ОСОБА_17 не чув звуку гальм, а світло зустрічних фар, можливо автомобіля Опель, спочатку було далеко, а потім він вже побачив це світло по діагоналі до свого автомобіля, тобто було зрозуміло, що автомобіль Опель під час руху зміщується ліворуч (а.с. 15-15а т. 4).

Свідок ОСОБА_19 на досудовому слідстві, показання якої від 09.04.2012 були досліджені в судовому засіданні 14.01.2014 за згодою учасників судового розгляду, пояснювала, що 31.03.2012, приблизно о 21 год. 30 хв., вона як пасажир знаходилася в автомобілі Опель Астра, яким керував ОСОБА_12 .
Була темна пора доби і йшов дощ, а тому в автомобілі Опель Астра було включено світло фар.
Проїзна частина освітлювалася погано.
Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, ременем безпеки пристебнута не була.
Вони рухалися у крайній лівій смузі по пр. П.Григоренка зі сторони вул. А.Ахматової в напрямку вул. О.Пчілки у м. Києві.
Справа від них також рухався транспортний засіб у попутному напрямку.
Під час руху вона гралася у мобільному телефоні і лише іноді підіймала голову, щоб подивитися вперед на проїзну частину.
В один з моментів, коли вона підняла голову та подивилась вперед, то побачила, що перед їх автомобілем, на відстані приблизно 5 м. від передньої частини, на рівні лівого кута автомобіля, по переходу йшли два пішоходи, вона встигла побачити, що першої йшла дівчина.
У цей момент вона також побачила яскраве світло фар зустрічного автомобіля, який знаходився за пішохідним переходом по напрямку їх руху. Який саме це був автомобіль вона не знає.
На якій відстані автомобіль знаходився від пішохідного переходу вона- ОСОБА_19 не встигла побачити, але він знаходився у русі. Його швидкості вона не знає.
У подальшому вона відчула, як автомобіль Опель Астра почав різко гальмувати та ОСОБА_12 вивернув кермо вліво, намагаючись запобігти наїзду на пішоходів.
Коли автомобіль гальмував і зміщувався вліво, вона закрила очі руками та відчула удар, внаслідок якого вона впала під передню панель в автомобілі.
Вона бачила, що попереду їх автомобіля, стоїть ще один пошкоджений автомобіль. Рухався чи стояв даний автомобіль в момент ДТП вона не знає, як і не бачила сам момент ДТП.
Вона виходила з автомобіля, але ОСОБА_12 посадив її назад до автомобіля, де вона і перебувала до приїзду лікарів.
Наїзд на пішоходів вона не бачила.
Обставин перебування на місці ДТП під час події та після неї автомобіля КІА - не знає, оскільки цього не бачила (а.с. 177-180 т. 1, а.с. 17 т. 4).

Крім того, свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснила, що вона побачила пішохідний перехід метрів за 300, а коли їх засліпив автомобіль, що рухався назустріч, то зіткнення відбулося через 2 сек. (а.с. 17 зв. т. 4).

Останні показання свідка ОСОБА_19 суттєво різняться з показаннями ОСОБА_12 щодо відстані оглядовості.

Як показала на досудовому слідстві свідок ОСОБА_16 09.04.2012, показання якої були дослідженні в суді першої інстанції 03.02.2014, вона 31.03.2012, о 21 год. 30 хв., рухалася на своєму автомобілі КIA Rio, д.н.з. НОМЕР_2 , по проїзній частині вул. О.Пчілки в напрямку пр. П.Григоренка в м. Києві.
Доїхавши до перехрестя з пр. П.Григоренка, вона зупинилась і надала дорогу автомобілям, які рухались по головній дорозі. Позаду неї також зупинились транспортні засоби.
Пропустивши всі транспортні засоби, вона почала рух з одночасним маневром лівого повороту для виїзду на пр. П.Григоренка, де була одна смуга для руху транспортних засобів в цьому напрямку. Зустрічний рух транспортних засобів відбувався по двох смугах руху в одному напрямку, що був досить значним, а тому вона потік автомобілів пропускала якийсь час.
Виїхавши на пр. П.Григоренка та вирівнявши автомобіль передньою частиною в напрямку вул. А.Ахматової, вона одразу ж зупинилася перед нерегульованим пішохідним переходом, що був приблизно в 2-х м., на якому на той час були пішоходи.
Які транспортні засоби зупинилися за нею, вона уваги не звернула.
На той час на вулиці йшов невеликий дощ, проїзна частина освітлювалась не дуже добре.
По напрямку її руху освітлення було тільки на електроопорі з лівої сторони навпроти пішохідного переходу, де сталася ДТП, тому пішохідний перехід освітлювався добре. Видимість вперед становила приблизно 50-70 м., у неї були увімкнено ближнє світло фар.
На той час проїзна частина була не завантажена.
На пішохідний перехід ступили дві молодих дівчини, які почали переходити проїзну частину пр. П.Григоренка справа наліво по напрямку її руху.
У той час, коли вони пройшли її автомобіль, вона розпочала рух і поїхала вперед. Проїхавши передньою частиною автомобіля приблизно 2-3 м. на нерегульований пішохідний перехід, вона звернула увагу на світло фар зустрічного автомобіля (Опель Астра), який перебував попереду на відстані 10-15 м. і швидко наближався на великій швидкості - приблизно 80 км/год. можливо і більше.
Водій даного автомобіля рухався у крайній лівій смузі та не гальмував.
Інших транспортних засобів поряд з ним вона не бачила.
Вона бачила світло фар лише одного автомобіля (Опель Астра) і звернула на нього увагу лише із-за великої швидкості та того, що попереду нього знаходився нерегульований пішохідний перехід, по якому рухались пішоходи.
Коли цей зустрічний автомобіль Опель Астра майже порівнявся з її автомобілем, він почав зміщуватись на її автомобіль.
Автомобіль Опель Астра проскочив передню частину її автомобіля, після чого вона почула звук гучного удару, під час чого відчула незначний удар в ліву задню частину її автомобіля, подумавши, що щось відлетіло від іншого транспортного засобу і вдарилося в її автомобіль, після чого відразу ж почула інший гучний удар.
Вона- ОСОБА_16 , рухаючись зі швидкістю 5-10 км/год., одразу зупинилася, не змінюючи напрямку руху, вийшла з автомобіля і побачила, що автомобіль Опель Астра зачепив її автомобіль, але як це сталося вона не бачила, це сталось позаду неї, а далі автомобіль Опель Астра за пішохідним переходом зіткнувся з автомобілем Хонда Пілот, та відбувся наїзд на двох дівчат.
Вважає, що наїзд на дівчат відбувся одночасно з зіткненням автомобіля Опель Астра з її автомобілем - КІА.
Через деякий час на місце події приїхали працівники ДАІ та швидка медична допомога (а.с. 163-166 т. 1, а.с. 18 зв.-20 т. 4).

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримала зазначені показання в повному обсязі, додавши, що вона, як і всі автомобілі, у той час їхали з увімкненим ближнім світлом фар.
Саме автомобіль Опель Астра виїхав на її смугу руху, тобто зустрічну для нього, коли вона побачила його фари перед собою.
Спершу вона почула звук, з чого зробила висновок, що щось відлетіло в автомобілі Опель, після чого вона почула звук зіткнення автомобілів позаду неї, вона уже в цей час проїхала пішохідний перехід.

Оцінивши викладені показання потерпілих та свідків, суд першої інстанції поклав їх в основу обвинувального вироку, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі, є логічними, послідовними і не викликають сумніву у їх недостовірності.

При цьому, показання потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ніяким чином не вказують на те, що ОСОБА_17 , безпосередньо порушуючи правила дорожнього руху, створив аварійну обстановку для водія ОСОБА_12 , внаслідок чого й сталася ДТП та заподіяно тілесних ушкоджень пішоходам - потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , як на те послалася сторона захисту в апеляційній скарзі.

Твердження сторони захисту про порушення водієм ОСОБА_17 Правил дорожнього руху України, при цьому не вказано яких саме, випливає лише з суджень сторони захисту, які об?єктивно нічим не підтверджені, у тому числі і показаннями зацікавленої особи - обвинуваченого ОСОБА_12 , який не зміг надати пояснення про траєкторію руху автомобіля Хонда під керуванням ОСОБА_17 , якого він тільки начебто побачив за 2 сек. до зіткнення, що також спростовує доводи апеляційної скарги щодо різкого виїзду ОСОБА_17 з вул. О.Пчілки на пр. П.Григоренка з маневром повороту ліворуч, який не міг не бачити ОСОБА_12 навіть за його твердженнями щодо оглядовості даної ділянки проїзної частини з його місця водія на відстані 20 м.

Що стосується посилань сторони захисту в апеляційній скарзі на показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , то дані особи як свідки не вказані у списку осіб, які підлягають виклику в судове засідання, що долучений до обвинувального висновку, вони не були допитані як свідки в суді першої інстанції та їх показання на досудовому слідстві не були предметом дослідження судом першої інстанції і відповідних клопотань сторона захисту про це не заявляла, а тому посилання на показання вказаних свідків в апеляційній скарзі - не ґрунтується на нормах кримінально-процесуального закону, які до того ж є узагальнюючими.

В протоколі огляду місця ДТП, фототаблицях та схемою до нього від 31.03.2012, відображені місце ДТП: зафіксовано елементи проїзної частини, місце наїзду на пішоходів та розташування автомобілів після ДТП (а.с. 20-33 т. 1, а.с. 25 т. 4).

При цьому, у протоколі огляду місця події зафіксовано наявність опори освітлення та відображена відстань видимості з робочого місця водія з ближнім та дальнім світлом фар - приблизно 200 м.
Розташування автомобіля Опель - передня ліва частина на зустрічній смузі руху.
З слідів - осип скла перед передньою частиною автомобіля Хонда, поліетиленовий пакет на розмітці пішохідного переходу в другій смузі руху, кришка від мобільного телефону в другій смузі руху перед пішохідним переходом по напрямку проведення огляду.
Як указують механічні пошкодження транспортних засобів, зіткнення відбулося передніми частинами автомобілів Хонда та Опель.

Вказані дані спростовують твердження ОСОБА_12 про те, що він не змінював свого напрямку руху у зустрічну смугу руху, як і не пояснюють того, у який спосіб, за міркуванням сторони захисту, автомобіль Хонда, який має пошкодження передньої лівої частини, міг рухатися назустріч автомобілю Опель під керуванням ОСОБА_12 , у якого пошкоджена передня та ліва передня частина автомобіля, та засліпити його.

Згідно з даними протоколу відтворення обстановки та обставин події з участю потерпілої ОСОБА_15 та її представника - ОСОБА_8 , схемою та фототаблицею до нього від 26.05.2012, ОСОБА_15 підтвердила свої показання, вказала дійсне місце наїзду на неї та на її сестру, а це саме неврегульований пішохідний перехід на проїзній частині пр. П.Григоренка (а.с. 221-227 т. 1, а.с. 25 т. 4).

Твердження в апеляційній скарзі сторони захисту про те, що матеріали справи містять суперечливі дані щодо місцезнаходження в момент ДТП пішоходів - потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , не знайшли свого подальшого розвитку в апеляційній скарзі щодо того, у який саме спосіб це можна з достовірністю встановити і як ці обставини, при твердженні сторони захисту про перебування пішоходів у смузі руху автомобіля Хонда і не спростування обставин наїзду на пішоходів саме автомобіля Опель, можуть вказати на створення водієм автомобіля Хонда аварійно-небезпечної дорожньої обстановки (різкий виїзд його з вул. О.Пчілки на пр. П.Григоренка), коли водій автомобіля Опель ОСОБА_12 в умовах поганої видимості не міг бачити пішоходів - не є переконливими, носять характер припущень за відсутності будь-яких об?єктивних даних про це, навіть за показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 , який побачив автомобіль Хонда під керуванням ОСОБА_17 тільки за 1-2 с. до їх зіткнення.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 237ат від 19.06.2012 експерта ОСОБА_25 , в даній дорожній ситуації в діях автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.1, 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України.
При умові, що видимість елементів дороги з робочого місця водія складала 15...20 м. (згідно з показаннями ОСОБА_12 ), безпечна швидкість руху автомобіля Opel Astra по умовах видимості елементів дороги не повинна була перевищувати 34,7…46,7 км/год.

У даній дорожній ситуації причиною наїзду на пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , з технічної точки зору, стала невідповідність дій водія автомобіля Opel Astra ОСОБА_12 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 9-23 т. 2, а.с. 26 т. 4).

Хоча в судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту категорично стверджувала, що зазначений висновок експерта є необґрунтованим, оскільки суперечить іншим матеріалам справи, зокрема показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що видимість елементів проїзної частини складала відповідно 50-70 та 70-80 метрів, а згідно протоколу огляду місця події - 200 м., а отже і допустима швидкість руху автомобіля Опель Астра могла би бути більшою, ніж зазначено у висновку, - проте з ним погодитися не можна, бо експерт давала висновок саме на поставлене перед нею запитання і виходячи саме з показань водія ОСОБА_12 щодо відстані об?єктивної можливості бачити дорожню обстановку з місця водія в 20 м., хоча у вину ОСОБА_12 не ставилося перевищення швидкості руху, внаслідок якого сталося ДТП.

Судом першої інстанції була предметом перевірки позиція сторони захисту і про те, що експертом ОСОБА_25 у дослідницькій частині висновку була дана відповідь на питання, чи мав ОСОБА_12 технічну можливість уникнути зіткнення з пішоходами, хоча таке питання на вирішення експерта не ставилося і такий висновок зроблений без будь-яких розрахунків, який, за аналізом висновку у цілому, дійшов до переконання, що експертом такий висновок зроблений у контексті дотримання водієм ОСОБА_12 вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху України, що обрана водієм ОСОБА_12 швидкість руху транспортного засобу 50 км/год. була б безпечною в даних дорожніх умовах, а отже і наявність можливості виконати ним вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, тобто виконання такого порядку руху, при якому водій повинен був наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилися пішоходи, зменшити швидкість руху, а у разі потреби - зупинитися.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 підтримала свій висновок у повному обсязі, а крім того вказала, що їй було надано достатньо даних для проведення вказаної експертизи.
Для дачі відповіді на постане перед експертом запитання № 5, швидкість автомобіля Опель Астра, яка не повинна була перевищувати 34,7-46,7 км/год., була визначена саме з показань ОСОБА_12 щодо видимості елементів дороги з робочого місця водія - 15-20 м.
Дійсно вона не взяла до уваги пояснення водія ОСОБА_12 , даних ним на досудовому слідстві, оскільки він не вказав даних, за якими можна було б оцінити спроможність його пояснень щодо механізму ДТП.
Зокрема, ОСОБА_12 вказуючи, що його, начебто, засліпив автомобіль, при цьому взагалі не послався на траєкторію руху вказаного автомобіля.
При засліпленні водій повинен був негайно зупинитися згідно Правил дорожнього руху України.
Якщо б автомобіль Хонда, виїжджаючи з другорядної дороги, повністю б вирівнявся, він би був зустрічним для автомобіля Опель, а якщо він просто виїжджає з другорядної дороги - він не є зустрічним, а тому не є зрозумілим, як автомобіль Хонда може збоку засліпити, будучи перпендикулярно розташованим до автомобіля Опель (а.с. 131-133 зв. т. 4).

Пояснення експерта ОСОБА_25 додатково дали підстави вважати, що показання обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що його начебто засліпив автомобіль Хонда Пілот під керуванням ОСОБА_17 , внаслідок чого, він втратив орієнтир та збив пішоходів, - на увагу не заслуговують, бо дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні будь-якими даними, крім пояснень ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_19 , що направлені на уникнення обвинуваченим відповідальності за вчинене.

У ході судового слідства, стороною захисту на підтвердження показань ОСОБА_12 про те, що його засліпив автомобіль Хонда Пілот, який рухався в момент зіткнення, надано висновок експертного дослідження № 1152 від 19.03.2015 Київської незалежної судово-експертної установи, проведеного експертом ОСОБА_26 , відповідно до якого в умовах досліджуваної ДТП виїзд автомобіля Хонда Пілот з вулиці О.Пчілки на пр. П.Григоренка на смугу руху автомобіля Опель Астра створював для водія останнього небезпеку для руху (а.с. 220-227 т. 3).

Водночас, експерт ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що висновок був ним зроблений на підставі запиту ОСОБА_12 з наданням копії матеріалів ДТП, фотознімків, протоколів, схеми, пояснення водіїв в електронному вигляді, що було достатньо для надання висновку на поставлені ОСОБА_12 питання.
Дійсно, виїзд автомобіля Хонда на смугу руху автомобіля Опель Астра (за твердження обвинуваченого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_19 ), на його-експерта переконання був перешкодою для ОСОБА_12 , але він- ОСОБА_26 при цьому у висновку не вказував на наявність аварійної ситуації і не давав висновку, що саме дії водія автомобіля Хонда знаходяться у причинному зв?язку з ДТП, для чого необхідно дослідити додаткові числові дані та провести слідчий експеримент.
Питання наїзду на пішоходів він- ОСОБА_26 не досліджував, але для того, щоб відповісти на питання чи вплинуло те, що автомобіль Хонда Пілот виїхав на смугу руху автомобіля Опель Астра, внаслідок чого останній здійснив наїзд на пішоходів, потрібен слідчий експеримент (а.с. 133 зв.- 134 зв. т. 4).

Оцінюючи зазначене експертне дослідження, суд першої інстанції не прийняв його до уваги, оскільки воно не є доказом у провадженні в розумінні положень ст. 65 КПК України 1960 року.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що висновок експертного дослідження обставин та механізму ДТП № 1152 від 19.03.2015 експерт ОСОБА_26 надав у Київській незалежній судово-експертній установі, тоді як, згідно картки атестованого судового експерта Міністерства юстиції України, він є фахівцем державної спеціалізованої установи - Київський НДІСЕ, який не міг проводити експертні дослідження у будь-якій іншій установі.

Згідно даних висновку експертів за результатами проведення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 12712/12713/15-52 від 31.12.2015 (експерти ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ), що був проведений за постановою суду на задоволення клопотання захисника ОСОБА_11 (а.с. 40, 41-43, 51 т. 4), за умови відсутності слідів переміщення (гальмування, юзу тощо) транспортних засобів до та після їх зіткнення, встановити точне розташування місця зіткнення автомобілів Опель Астра та Хонда Пілот, в рамках даного дослідження не видається можливим. Можливо лише вказати, що, виходячи з наявної слідової інформації (кінцевого розташування транспортних засобів та візуального відображення осипу скла та пластику на фотознімках), місце первинного контакту автомобілів Опель та Хонда знаходиться в межах проїзної частини пр. П.Григоренка, в районі осьової лінії дорожньої розмітки.
Водій автомобіля Опель ОСОБА_12 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху України, та в залежності від фактичної черговості настання об`єктивної видимості пішоходів і засліплення водія автомобіля Опель (яка може бути встановлена лише шляхом проведення слідчого експерименту за умов, максимально наближених до умов виникнення пригоди) у відповідності до вимог п. 18.1 та (або) п. 19.3 Правил дорожнього руху України.
У свою чергу, враховуючи організацію дорожнього руху на даній ділянці - наявність дорожнього знаку 2.1 Розділ 33 Правил дорожнього руху України по напрямку руху автомобіля Хонда, водій даного автомобіля ОСОБА_17 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог наведеного вище знаку 2.1 Правил дорожнього руху України.
Враховуючи викладені в матеріалах справи та тексті поставленого питання параметри розвитку даної пригоди, за умови, що автомобіль Хонда своїм виїздом на смугу руху автомобіля Опель (тільки за показаннями ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_19 ) змушував водія останнього застосувати засоби, направлені на уникнення пригоди (гальмування або маневрування), в залежності від стану (статичного або динамічного) автомобіля Хонда в момент зіткнення з автомобілем Опель, автомобіль Хонда своїм виїздом на смугу руху автомобіля Опель міг створювати небезпеку або перешкоду для руху водію ОСОБА_12 .
Враховуючи застосоване водієм автомобіля Опель гальмування перед зіткненням (тільки згідно пояснень водія ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_19 ), в даній дорожній обстановці, при вказаному в редакції питання часі існування небезпеки для руху водію автомобіля Опель - 2 с., водій ОСОБА_12 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Хонда шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу.
При цьому, в даному випадку в залежності від черговості настання об`єктивної видимості пішоходів ОСОБА_29 та ОСОБА_14 та засліплення водія автомобіля Опель (тільки за показаннями водія ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_19 ), дії водія даного транспортного засобу необхідно оцінювати в наступному контексті:
- у разі, якщо об`єктивна видимість пішоходів ОСОБА_29 та ОСОБА_14 настає раніше засліплення водія ОСОБА_12 світлом фар зустрічного автомобіля - застосування гальмування для забезпечення надання переваги у русі пішоходам, як того вимагає п. 18.1 Правил дорожнього руху України;
- за умови, що засліплення водія автомобіля Опель ОСОБА_12 настає раніше моменту настання об`єктивної видимості пішоходів ОСОБА_29 та ОСОБА_14 - застосування гальмування для забезпечення безпеки руху, як того вимагає п. 19.3 Правил дорожнього руху України, а не застосування гальмування або маневрування, як засобу уникнення зіткнення з автомобілем Хонда, що створював перешкоду або небезпеку для руху водію ОСОБА_12 (за умов наведених вище) (а.с. 53-73 т. 4).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_27 підтвердив вказані висновки в частині трасологічних досліджень та пояснив, що встановити чи знаходився автомобіль Хонда в рухому чи нерухомому стані неможливо, для цього потрібні сліди коліс, яких не було зафіксовано, оскільки була мокра погода і темна пора доби.
Дійсно з висновку вбачається, що для надання відповіді на ряд поставлених перед експертами запитань, необхідно проведення слідчого експерименту за умов, максимально наближених до умов виникнення пригоди.
Але на даний час це не є можливим у зв?язку з проведеною реконструкцією дороги та і автомобіль Хонда відремонтований (а.с. 134 зв.-135 т. 4).

Останні обставини випливають і з відповідних документів Комунального підприємства Шляхо-експлуатаціне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дарницького району м. Києва та Комунальної корпорації Київської міської державної адміністрації Київавтодор про проведення реконструкції на пр. П.Григоренка, вул. А.Ахматової до вул. Здовбунівської у 2014 році (а.с. 5, 6, 11- 17 т. 5).

У який спосіб необхідно провести слідчий експеримент//відтворення обстановки та обставин події за умов, максимально наближених до умов виникнення ДТП - з апеляції сторони захисту не видно.

Підтвердив висновок № 12712/12713/15-52 від 31.12.2015 в судовому засіданні і експерт ОСОБА_28 (а.с. 142-143 т. 4).

Фактично такі ж висновки, як у висновку № 12712/12713/15-52 від 31.12.2015, викладені і у висновку експерта (експертів) за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 13682/16-52/7187/17-52 від 25.04.2017 (експерти ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ) з доповненням того, що, враховуючи організацію дорожнього руху на даній ділянці - наявність дорожнього знаку 2.1 Розділ 33 Правил дорожнього руху України по напрямку руху автомобіля Хонда, водій даного автомобіля ОСОБА_17 в даній дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог наведеного вище знаку 2.1 Правил дорожнього руху України Дати дорогу у сукупності з вимогами п. 16.11 Правил дорожнього руху України (а.с. 169-190 т. 4).

Згідно схеми ДТП від 31.03.2012, знак 2.1 Правил дорожнього руху України розташований перед виїздом з вул. О.Пчілки на пр. П.Григоренка в м. Києві.

Як указують дані висновку судово-медичної експертизи № 833/Е від 18.06.2012, потерпілій ОСОБА_14 в результаті ДТП були заподіяні тілесні ушкодження середнього та тяжкого ступеню тяжкості (а.с. 109-115 т. 1), а згідно висновку судово-медичної експертизи № 832/Е від 18.06.2012 потерпілій ОСОБА_15 заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до середнього та легкого ступеню тяжкості (а.с. 121-126 т. 1), з описанням кожного з тілесних ушкоджень.

За висновками експерта (експертів) (експертиза за матеріалами справи) № 165-2016/о-6913/17-52/7188/17-52 від 21.04.2017, а саме комплексної судово-медичної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи за матеріалами кримінальної справи, після вивчення, аналізу та синтезу даних наданої медичної документації (у т.ч. співставляючи між собою локалізацію та характер тілесних ушкоджень у потерпілих, механізм їх утворення), з урахуванням даних (автотехнічних), які отримані під час проведення цієї експертизи, можна стверджувати про те, що в даному випадку мала місце транспортна травма - зіткнення легкового автомобіля (Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_1 ), який рухався, з пішоходами, при цьому:
мало місце фронтальне зіткнення автомобіля з пішоходами з 4-ма фазами травмування:
- 1-а фаза: первинний контакт виступаючих частин автомобіля Опель Астра (передній бампер) з пішоходом - первинний контакт (удар) був: спочатку в ділянку зовнішньої поверхні правої нижньої кінцівки ОСОБА_14 , 1991 року народження, а потім - в ділянку зовнішньої поверхні правої та внутрішньої поверхні лівої нижніх кінцівок ОСОБА_15 , 1992 року народження (утворення ушкоджень на нижніх кінцівках пішоходів);
- 2-а фаза: падіння тіл пішоходів на капот зі зміщенням в пройом (отвір) лобового скла, при чому тіло ОСОБА_14 зміщувалося в ліву частину лобового скла, а тіло ОСОБА_15 - в праву;
- 3-я та 4-а фази - відкидання тіл пішоходів та падіння їх на дорожнє покриття, рух тіл по дорозі.
В 2-4 фазах у пішоходів утворилися всі інші тілесні ушкодження.
В момент первинного контакту з транспортним засобом пішоходи перебували у вертикальному положенні, знаходилися у динамічному стані, були звернуті правою бічною поверхнею тіла до транспортного засобу (за умов не змінення руху в момент первинного контакту - рухалися зліва направо відносно траєкторії руху автомобіля) (а.с. 148-166 т. 4).

Доводи сторони захисту про те, що зазначені висновки експертів в частині послідовності наїзду на потерпілих, не узгоджуються та прямо спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_15 (а.с. 130-136 т. 1), даними протоколу відтворення обстановки і обставин подій за її участі (а.с. 221-227 т. 1), та поясненнями потерпілої ОСОБА_15 про те, що спочатку їх збила машина справа, потім зліва - Хонда Пілот та Опель Астра, (а.с. 76 т. 1, запис в карті виїзду ШМД), досліджувалися судом першої інстанції і оцінені як припущення, оскільки в жодному з цих доказів//документів не має даних про те, з ким першим з потерпілих відбулося контактування автомобіля, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, не є переконливими і доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_15 вказала, що спочатку їх збила машина справа, потім зліва - Хонда Пілот та Опель Астра, оскільки цей запис в карті виїзду ШМД від 31.03.2012 (а.с. 76 т. 1) учинений медичним працівником, а не потерпілою, яка, у будь-якому випадку, у той час потребувала невідкладної медичної допомоги та госпіталізації у зв?язку з заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок наїзду автомобіля Опель, пояснення якої міг невірно розтлумачити медпрацівник, ще і при тому, що вже в показаннях від 12.04.2012 потерпіла ОСОБА_15 вказувала, що саме від удару автомобіля Опель, який при русі зміщувався лівіше, вона перелетіла через автомобіль класу джип (Хонда), та впала на проїзну частину, де відразу ж підняла руки вгору, щоб її помітили та на неї не наїхав автомобіль, а повернувшись, побачила, що автомобіль класу джип стояв.
При цьому, вона категорично наполягала на тому, що вона не бачила жодного автомобіля з яскравим світлом фар, щоб її засліпив, у тому числі зліва від себе, коли йшла по переходу (а.с. 130-136 т. 1).

Отже, потерпіла ОСОБА_15 пояснень про те, що її збив автомобіль Хонда не давала ні 12.04.2012 (а.с. 130-136 т. 1), ні при відтворенні обстановки та обставин події 26.05.2012 (а.с. 221-227 т. 1), ні в подальшому в суді першої інстанції.

Також, на користь того, що пояснення ОСОБА_15 невірно записані в карті виїзду ШМД від 31.03.2012 свідчить і те, що, за будь-яких обставин потерпілих не могла збити машина справа, а потім зліва - Хонда Пілот та Опель Астра, оскільки сказані автомобілі по відношенню до потерпілих розташовувалися в іншій послідовності - зліва Хонда Пілот, а справа Опель Астра, і всі тілесні ушкодження у потерпілих від наїзду автомобілем утворилися справа, тобто від наїзду автомобіля Опель Астра, що повністю узгоджується з висновком № 165-2016/о-6913/17-52/7188/17-52 від 21.04.2017, згідно дослідницької частини якого, з технічної точки зору контактної взаємодії автомобіля Хонда із пішоходами ОСОБА_15 і ОСОБА_14 - не було (а.с. 165 т. 4).

За наведеним, слід визнати, що з достовірністю встановлено обставини того, що під час руху ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем Опель Астра, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр. П.Григоренка зі сторони вул. А.Ахматової в напрямку вул. Здолбунівської у м. Києві, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт б, 10.1, 11.4, 18.1 та п. 1.3 додатку № 2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху вліво не переконався, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, виїхавши на зустрічну смугу через подвійну осьову лінію, перетинати яку забороняється, та продовживши рух на нерегульований пішохідний перехід, не переконавшись у відсутності пішоходів на ньому, не зменшив швидкість свого автомобіля і не зупинився перед пішохідним переходом та не надав дорогу пішоходам ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , внаслідок чого, неподалік буд. № 2 по вул. О.Пчілки в м. Києві вчинив наїзд на останніх, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спричинені тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, у тому числі тяжке тілесне ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_12 вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт б, 10.1, 11.4, 18.1 та п. 1.3 додатку № 2 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Отже, проаналізувавши досліджені докази, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжке тілесне ушкодження та середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду та закриття справи за відсутністю в діях ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як про те висловила прохання сторона захисту в апеляції - колегія суддів не вбачає.

Досліджуючи вимоги апеляцій прокурора у провадженні ОСОБА_13 та представника потерпілих та цивільних позивачів - ОСОБА_8 щодо м?якості призначеного ОСОБА_12 покарання, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом?якшують і обтяжують покарання ОСОБА_12 , судом не встановлено.

За наведеним, ОСОБА_12 і було призначено покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, з урахуванням особи ОСОБА_12 , який має постійне місце проживання та роботи, де позитивно характеризується, його молодого віку, суд першої інстанції і застосував до ОСОБА_12 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_12 , який протягом тривалого часу з дня вчинення злочину - 31.03.2012 будь-яких злочинів//правопорушень не вчиняв.

На дані висновки не можуть вплинути посилання в апеляціях прокурора та представника потерпілих та цивільних позивачів - ОСОБА_8 на конкретні обставини справи та наслідки, що настали від події ДТП, які фактично і дали підстави для кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням йому основного і додаткового покарання не в мінімальних межах санкції кримінального закону.

Його ставлення до вчиненого злочину - не визнання ним своєї вини, не вказують про небажання ОСОБА_12 стати на шлях виправлення і також не можуть за наведеним вище стати підставою для призначення йому більш суворого покарання.

Що стосується доводів апеляції представника потерпілих та цивільного позивача - ОСОБА_8 в частині неправильного розв?язання цивільних позовів, то вони також на увагу не заслуговують.

Так, в інтересах потерпілої ОСОБА_15 заявлено цивільний позов про відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 117.482,28 грн., яка складається з витрат на лікування та моральної шкоди в сумі 800.000,00 грн., а в інтересах потерпілої ОСОБА_14 - цивільний позов про відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 21.251,75 грн., яка складається з витрат на лікування, 6.000,00 грн. плата за навчання та моральної шкоди в сумі 1.000.000,00 грн.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходив з вимог закону, якими регламентовано, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, який розглядається за правилами, встановленими КПК України, і за необхідності з застосуванням норм цивільного судочинства.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Крім того, потерпілі просили стягнути на їх користь 50.000,00 грн., що складаються з витрат на юридичну допомогу.

Суд першої інстанції, дослідивши позов потерпілих в частині стягнення матеріальної шкоди, пов?язаної з витратами на лікування, та витрат на юридичну допомогу прийняв рішення про те, що він задоволенню не підлягає, оскільки витрати не підтверджені документально, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується позову про відшкодування матеріальної шкоди в частині відшкодування оплати за навчання ОСОБА_32 , то суд також правомірно залишив його без розгляду, оскільки його вирішення в межах кримінального провадження законом не передбачено.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд задовольнив їх частково, врахувавши тривалість, глибину моральних та фізичних страждань потерпілих, виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності та виваженості, ухваливши рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 - 600.000,00 грн., на користь ОСОБА_33 - 300.000,00 грн.

Доводи сторони захисту про те, що остання редакція цивільного позову вказувала про вимоги стягнення на користь потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 саме матеріальної шкоди у розмірі, відповідно, 800.000,00 грн. та 1.000.000,00 грн., а не матеріальної шкоди (а.с. 179-184 т. 3) - ніяким чином не дають підстав вважати про неправильне його розв?язання судом, з урахуванням виступу потерпілих та цивільних позивачів та їх представників в суді першої інстанції.

Що стосується описки в мотивувальній частині вироку при посилання на заявлені потерпілою ОСОБА_15 вимоги про відшкодування їй моральної шкоди в сумі 80.000,00 грн., а не 800.000,00 грн., то вона може бути усунута в порядку ст. 411 КПК України 1960 року за заявою учасника судового розгляду, зокрема захисника ОСОБА_11 .

Не віднайшов суд першої інстанції і підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_8 про відшкодування йому витрат на проїзд до суду.

Вироком суду першої інстанції вирішена доля речового доказу та стягнуті витрати за проведення автотехнічної експертизи.

За викладеним, апеляції прокурора ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 - задоволенню не підлягають.

Керуючись п.п. 11, 15 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілих та цивільних позивачів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_12 - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3