Справа 383/ 5137/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3671/2020 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до 28.11.2020 включно.

Дане рішення мотивовано тим, що прокурором доведена наявність ризиків передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у переховуванні обвинувачених від суду під страхом невідворотності засудження до позбавлення волі, а також незаконного впливу на потерпілих, оскільки потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у засіданні наполягали на побоюванні за своє життя в разі застосування до обвинувачених менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. На переконання місцевого суду, будь - які інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, з урахуванням продовження існування вищезазначених ризиків, не забезпечать дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Зауважив, що у ОСОБА_9 відсутні будь-які зв`язки в Російській Федерації, викладені відомості в клопотанні про існування у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків в Російській Федерації, на переконання апелянта, є надуманими. При цьому, стороною захисту звернуто увагу на ту обставину, що в разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , вірогідність його втечі за межі України виключається, оскільки у нього відсутні необхідні документи для перетину кордону. Крім того, апелянт указав на наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків в м. Києві. Просив ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2020 в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 указано на невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування мотивів поданої апеляційної скарги захисником зазначено про те, що стороною обвинувачення не було доведено жодного з заявлених ризиків. Також апелянт звернув увагу на характеризуючі дані особи обвинуваченого з яких вбачається, що останній раніше не судимий, має на утриманні трьох малолітніх дітей, дружину та матір. Вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим з огляду на особу обвинуваченого. Просив скасувати оскаржувану ухвалу повністю та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника ОСОБА_7 , який подану ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 підтримав, просив їх задовольнити;

захисника ОСОБА_8 який також підтримав вимоги поданої ним в інтересах ОСОБА_10 апеляційної скарги та не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 ;

прокурора, який заперечував щодо задоволення обох апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників до задоволення не підлягають з огляду на таке.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 ні обвинуваченим ні його захисником не оскаржується.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання кожного з обвинувачених під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від суду. При цьому указаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку доведеності їх вини у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченим, а також існування реальної можливості переховуватись враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави. Наведене указує на існування ризику переховування обвинувачених від суду, що указує на наявність підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу. Обраний запобіжний захід у виді тримання цих обвинувачених під вартою, на думку колегії суддів, здатний в повній мірі запобігти можливості обвинувачених переховуватись від суду.

Також колегія суддів вважає доведеним ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, з урахуванням тих пояснень, які були надані потерпілими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції та викладені в ухвалі суду.

Посилання захисників обвинувачених на наявність у кожного з обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність дружини та наявність на утриманні дітей не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючий ризик.
Щодо можливості застосування до обвинувачених інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів запобіжні заходи у виді домашнього арешту чи визначення розміру застави не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та попередити ризик переховування цих обвинувачених від суду, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Враховуючи викладене, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 до 28.11.2020 включно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4