Номер провадження:1-кс/521/4226/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000119 від 05.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 та ч.2 ст. 197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання вбачається, що Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування щодо захоплення ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та АЗС «ЄГАЗ» частини земельної ділянки ОСОБА_6 .

За даним фактом 17.12.2019 року почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення №0000119.

Представник цивільного позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням про арешт майна, а саме: нежитлові приміщення автостоянки №35, що належить Громадській організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», розташована за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28; розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «УкрСиббанк», що належить ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЙЛ» в межах позовних вимог; квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 ; легковий автомобіль BMW 5281 GT, НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 ; мотоцикл Honda VT 750, НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 ; розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «Приватбанк», що належить ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в межах позовних вимог.

Представник цивільного позивача у судовому засіданні просив клопотання задовольнити, наводячи доводи на підтримку своєї позиції.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, наводячи доводи на підтримку своєї позиції.

Вивчивши клопотання та матеріали приложені до нього, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Як вбачається з матеріалів клопотання, представником цивільного позивача було подано цивільний позов відповідачами за яким є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та АЗС «ЄГАЗ».

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 05.08.2020 року було повідомлено про підозру за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000119.

Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому цивільним позивачем не доведено в судовому засіданні, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» та АЗС «ЄГАЗ» несе цивільну відповідальність за моральну шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваних.

Відповідно до цивільного позову вбачається, що позовні вимоги складаються з матеріальної шкоди, а саме 1431004 гривні 50 копійок та моральної шкоди, а саме 500000 гривень.

Щодо матеріальної шкоди та забезпечення цивільного позову у вказаній частині, то необхідно зазначити, що як вказано вище, кримінальне провадження розпочате за ч.2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки групою осіб.

При цьому, відповідно до клопотання вбачається, що представник цивільного позивача вказує, що сума недоїмки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , якою не може користуватися ОСОБА_6 складає 1431004 гривні 50 копійок. Така ж сума вказана у цивільному позові як сума матеріальної шкоди.

Необхідно зазначити, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , є предметом кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000119 за ч.2 ст. 197-1 КК України та належить цивільному позивачу.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна в частині забезпечення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованим.

Щодо арешту майна для забезпечення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також, відповідно до п.3 та п.4 ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до наданого представником цивільного позивача консультативного висновку вбачається, що орієнтована ціна квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 , складає 465180 гривень, а орієнтована ціна мотоциклу Honda VT 750, НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 , складає 152295 гривень.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 та мотоцикл Honda VT 750, НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 .

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З викладеного вбачається, що задля дотримання принципу верховенства права у кримінальному провадженні, необхідно враховувати не лише положення КПК України, а й практику ЄСПЛ.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як кримінальний процесуальний закон передбачає накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, цивільний позивач звернувся до відповідачів з цивільним позовом шляхом надання вказаного документу стороні обвинувачення та після чого звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Щодо забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування та захисту прав особи та законних інтересів потерпілого перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту законних інтересів потерпілого.

Крім того, відповідно до п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Відповідно до клопотання не вбачається, що представник цивільного позивача просить заборонити, обмежити розпоряджатися та/або користуватися майном.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Таким чином арешт на майно полягатиме у позбавленні права на його відчуження.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення, щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та наявних доказів, слідчий суддя вважає за необхідне дотриматися балансу між мотивуванням судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 370 КПК України та недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування, що передбачено ст. 222 КПК України.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника цивільного позивача про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000119 від 05.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28 та ч.2 ст. 197-1 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 ; на мотоцикл Honda VT 750, НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 .

В іншій частині клопотання - відмовити.

Копію ухвали надіслати стороні обвинувачення, позивачу, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку, передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1