ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1490/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/892/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.345 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 11 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку сел. Золочів, Золочівського району, Харківської області, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, яка не працює, незаміжня, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 01 2018 року приблизно о 15 год. 30 хв. працівники Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи на чергуванні у денній зміні, у форменому одязі працівників патрульної поліції України, у складі екіпажу 0851, за повідомленням оператора «102» прибули на виклик - «Сварка між сусідами» за адресою: АДРЕСА_2 , де їх зустріли особи, що здійснили виклик поліції, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили працівникам патрульної поліції про те, що їхні сусіди з квартири АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_14 зробили велику кучу снігу по середині двору, яка заважала руху транспортних засобів та проходу по території домоволодіння і викинули на вулицю сміття.

Вбачаючи, в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_14 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП «Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою території населених пунктів», виконуючі своїх функціональні обов`язки, пов`язані з охороною громадського порядку та благоустрою, діючи на підставі ч.2 ст.18, ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію України», Наказу Департаменту патрульної поліції №4/1 від 05 01 2016 року, Наказу Департаменту патрульної поліції №417 від 25 03 2016 року, працівники Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили підійти до правопорушників та провести з ними профілактичну бесіду про недопущення порушень громадського порядку та вимог благоустрою.

Підійшовши до вищевказаних осіб, які в той час відпочивали у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , що знаходиться на території домоволодіння за зазначеною вище адресою, працівник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_9 представився їм, назвавши свою посаду та анкетні дані після чого, діючи правомірно, відповідно до вимог ст. ст.18, 23, 32, 34 ЗУ «Про Національну поліцію», з метою проведення профілактичної бесіди про недопущення порушень громадського порядку та благоустрою, запросив останніх пройти з ним на вулицю.

Під час бесіди, вислухавши працівників Управління патрульної поліції та не бажаючи виконувати їхні законні вимоги, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 почали вчиняти протиправні дії відносно працівників поліції, в результаті яких до ОСОБА_14 , на підставі ст. ст. 42, 43, 44, 45 ЗУ «Про Національну поліції України» було застосовано заходи фізичного впливу та спецзасоби - «кайданки», після чого останнього було посаджено до службового автомобіля «Тоуotа Рrius», який знаходився поблизу території вказаного домоволодіння та роз`яснено, що його буде доставлено до Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області.

У свою чергу, ОСОБА_7 , виражаючись у бік працівників Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нецензурною лайкою, поводячи себе агресивно, погрожуючи працівникам поліції, намагалася витягнути ОСОБА_14 зі службового автомобіля працівників поліції «Тоуotа Рrius» і відвести його у сторону, перешкоджаючи таким чином працівникам поліції виконувати свої службові обов`язки, у зв`язку з чим працівники поліції, керуючись ст. ст. 42, 43, 44, 45 ЗУ «Про Національну поліції України» були вимушені попередити та застосувати по відношенню до ОСОБА_7 заходи фізичного впливу, попередити про можливість застосування засобів, споряджених речовиною сльозогінної дії та повторно просили її припинити свою протиправну поведінку.

Приблизно о 15 год. 55 хв., коли вищевказані працівники патрульної поліції збиралися їхати до Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, ОСОБА_7 , знаючи та усвідомлюючи, що вказані співробітники поліції перебувають при виконанні своїх службових обов`язків відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію», маючи умисел на протидію здійсненню ними покладених на них обов`язків з охорони громадського порядку, продовжуючи голосно та нецензурно виражатися у бік працівників патрульної поліції, підійшла до службового автомобіля «Тоуotа Рrius» де, перешкоджаючи руху патрульного автомобіля, почала наносити по ньому удари.

Після цього, знаючи та усвідомлюючи, що вищезазначені працівники патрульної поліції перебувають при виконанні своїх службових обов`язків відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію», усвідомлюючи значення своїх дій та можливі наслідки, бажаючи діяти таким чином, ОСОБА_7 наблизилася до командира роти №8 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_9 , де, здійснюючи опір працівникові правоохоронного органу, з метою перешкоджання виконанню ним своїх службових обов`язків, перебуваючи на відстані не більше метра від працівника поліції, нанесла 1 удар кулаком своєї лівої руки по обличчю ОСОБА_9 , в область правого ока, після чого подряпала своєю правою рукою обличчя останнього в області лівої щоки і нанесла йому ще 1 удар кулаком своєї лівої руки в область правого плеча.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 393-С /18 від 12 02 2018 року, у ОСОБА_9 були встановлені наступні тілесні ушкодження: синець на голові, який виник від ударної дії тупого твердого предмету; садно на голові, яке виникло від дії тупого твердого предмету з обмеженою діючою поверхнею за механізмом тертя-ковзання.

По ступеню тяжкості це, згідно висновку судово-медичної експертизи № 393-С/18 від 12 02 2018 року, легкі тілесні ушкодження (відповідно до п.п.2.3.2 б», п.2.3.5 Наказу МОЗ України від 17 01 1995 року №6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Протиправні дії ОСОБА_7 були припинені за втручанням працівника Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_10 .

Дії обвинуваченої кваліфіковані судом за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (а.с.229-233).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, незастосуванням судом закону, порушенням вимог кримінального процесуального закону України.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у скоєнні кримінальних правопорушень та призначити їй покарання: ч.2 ст.342 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.345 КК України у виді 3 років позбавлення волі, остаточно призначити покарання відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ст.76 КК України.

Такі вимоги обґрунтував тим, що судом під час постановлення вироку фактично не надано оцінку діям ОСОБА_7 , резолютивна частина вироку не містить судження щодо кваліфікації дій останньої за ч.2 ст.342 КК України (а.с.244-249).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Захисник вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення.

Обвинувачена підтримала позицію захисника.

Потерпілий, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, обвинуваченої та її захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції, на думку колегії суддів дотримався.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_7 і за ч.2 ст.342, і за ч.2 ст.345 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч.2 ст.342 КК України як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, та за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що дії ОСОБА_7 , за конкретних обставин, слід кваліфікувати лише за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України є зайвою, з огляду на те, що опір та заподіяння тілесних ушкоджень, застосовані до працівника правоохоронного органу, об`єднані єдиним умислом та утворюють одне кримінально-каране діяння.

Судом першої інстанції вірно зауважено, з посиланням на рішення суду касаційної інстанції в аналогічній справі, що у разі коли особою спочатку вчиняється менш суспільно небезпечне діяння, а потім більш суспільно небезпечне однорідне посягання і вчинене охоплюється єдиним умислом, це свідчить про розвиток суспільно небезпечної поведінки особи і вчинене підлягає кваліфікації як одиничне більш суспільно небезпечне кримінальне правопорушення. Реальна сукупність однорідних (менш суспільно небезпечного та більш суспільно небезпечного) кримінальних правопорушень має місце лише тоді, коли щодо кожного з них існував відокремлений в часі умисел.

Так, з встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що опір представникові правоохоронного органу та заподіяння йому легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, були об`єднані єдиним умислом і зазначені протиправні дії ОСОБА_7 дії не були «розірвані у часі», як про це вказує прокурор у апеляційній скарзі, розвиток подій від опору до завдання тілесних ушкоджень працівнику патрульної поліції відбувалися динамічно та практично одночасно, що підтверджується викладеними обставинами в обвинувальному акті, показаннями потерпілого інспектора ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які стверджували, що ОСОБА_7 била ногами по службовому автомобілю патрульних, у зв`язку з чим інспектор ОСОБА_9 вийшов з нього, щоб зробити ОСОБА_7 зауваження, на що вона почала застосовувати до нього фізичну силу, завдавши ударів по обличчю та плечі (а.с.1-4, 230-231).

Тобто описані дії ОСОБА_7 були скоєні у логічній послідовності та охоплювалися єдиним умислом.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що у даному випадку інші діяння обвинуваченої були лише способом, невід`ємною складовою частиною об`єктивної сторони вчинення іншого, більш тяжкого кримінально-карного діяння, таким чином, і суб`єктивна сторона злочину (намір) свідчить, що вона прагнула вчинити більш тяжке кримінальне правопорушення, а інші кримінальні правопорушення, що складають його, виступали для неї процесом вчинення цього, більш тяжкого злочину.

В апеляційній скарзі прокурор також наводить положення ч.3 ст.374 КК України та вказує, що у мотивувальній та резолютивній частині вироку зазначається, у разі визнання особи виправданою прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання, однак в резолютивній частині оскаржуваного вироку відсутні судження щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України.

Такі доводи є помилковими з огляду на те, що ОСОБА_7 не виправдано за ч.2 ст.342 КК України. В мотивувальній частині оскаржуваного вироку судом першої інстанції наведено мотиви за яких він дійшов висновку, що спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу в ході вчинення опору утворює одне кримінальне діяння і не потребує додаткової кваліфікації за ч.2 ст.342 КК України, що по своїй суті не є виправданням особи, а тому відсутня необхідність надання цим обставинам окремої оцінки у резолютивній частині.

Враховуючи такі обставини, доводи прокурора, наведені у апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні, та виражаються у суб`єктивній оцінці апелянтом дій обвинуваченої.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі зазначає також про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді 3 років позбавлення волі, із подальшим звільненням її від відбування покарання у відповідності до ст.75 КК України.

В ході перевірки колегією суддів вказаних доводів, вони свого підтвердження також не знайшли.

Так, згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а також дані, що характеризують її особу, згідно яких ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст 66,67 КК України, суд не встановив.

Разом з тим, судом надано оцінку тій обставині, що у потерпілого матеріальні претензії до обвинуваченої ОСОБА_7 відсутні. За висновком органу пробації обвинувачена не становить небезпеки для суспільства, її виправлення вважається можливим без позбавлення волі за умови здійснення з боку органів пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і судова колегія, що покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, є необхідним і достатнім для досягнення цілей, визначених ст.ст.50,65 КК України, перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації її дій або скасування вироку з ухваленням нового судом апеляційної інстанції, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 11 2019 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4