Справа № 742/1273/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/90/21
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000249 від 22.02.2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, працюючого вантажником в КП «Послуга», не одруженого, на утриманні має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 26.05.2017 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн., рішенням від 06.11.2017 року, покарання у виді штрафу було замінено на громадські роботи на 50 годин,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2018 по 07 жовтня 2020 (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 22 лютого 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено у виді тримання під вартою.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2018 року, близько 15 години, знаходячись в кінці вул. Зеленої в м. Прилуки, між громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка.

В ході даної сварки ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , дістав з кишені власної куртки розкладний ніж та, взявши його в праву руку, завдав один удар вказаним ножем в життєво важливий орган - ліву частину шиї ОСОБА_9 після чого відразу ж наніс ще один удар ножем в ліву бічну частину грудної клітки останнього.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки з лівостороннім пневмотораксом, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки смерть потерпілого не настала, так як обвинувачений не врахував, що ОСОБА_9 був одягнений в зимову куртку, що значно зменшило проникаючу силу ножових ударів та потерпілому відразу після нанесення другого удару ножем ОСОБА_8 вдалося втекти.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 був доставлений до Прилуцької ЦМЛ для надання невідкладної медичної допомоги.

Своїми умисними діями, які виразилися в закінченому замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 та призначеного покарання. Перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого через суворість. Апелянт переконаний, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, тобто за тяжкі тілесні ушкодження. Наголошує на обставинах, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , що на думку захисту, дає можливість призначити мінімальний розмір покарання, визначений ч.1 ст. 121 КК України, відбуття якого неможливе без ізоляції від суспільства.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України. Вказує на неправомірні показання свідка ОСОБА_10 . Вважає, що по справі є всі докази щодо заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а тому вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст. 121 КК України, адже у нього не було умислу на позбавлення життя потерпілого. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції надав письмове клопотання про примирення сторін, та при обранні запобіжного заходу просив призначити йому домашній арешт, проте суд на це не звернув увагу. Виражає незгоду з тим, що суд не врахував пом`якшуючі покарання обставини, адже він хоча і не визнав себе винуватим в замаху на вбивство за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, проте, визнав себе винуватим в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, щиро зізнався, допомагав в розкритті справи та щиро розкаявся в скоєному. Також судом не враховано інші пом`якшуючі покарання обставини, а саме, перебування на утриманні матері інваліда, малолітньої доньки, збіг тяжких сімейних обставин, щире каяття в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений та його адвокат ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційні скарги, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною і наполягала на тому, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України є правильною.

Вислухавши сторони, колегія суддів дійшла висновку, що обидві апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги. В обох апеляційних скаргах не ставиться під сумнів фактично встановлені судом обставини справи, не піддаються сумніву докази, покладені в обґрунтування вироку. Тому в цій частині вирок суду не перевіряється, оскільки сторони з цим погодились.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК колегія суддів вважає правильною.

Сам обвинувачений не заперечував того, що на підставі спільного з потерпілим розпиття спиртних напоїв та у процесі спілкування між ними виникла сварка, він витяг з кишені розкладний ніж та з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наніс цим ножем йому два удари в різні частини тіла. Ці показання він підтвердив в апеляційному суді.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що разом з обвинуваченим розпивав спиртні напої, а через деякий час після їх розпиття обвинувачений напав на нього, наніс йому удар в шию ножем. Потім, коли потерпілий впав, ОСОБА_11 наніс йому ще один удар в грудну клітину. Потерпілий зміг підвестись і втекти від ОСОБА_11 , коли тікав, то ОСОБА_11 ішов за ним.

Свідок ОСОБА_10 показав, що під час затримання ОСОБА_8 останній вів себе агресивно, говорив, що треба було вбити потерпілого.

Даючи оцінку доводам апеляційних скарг щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з того, що умисел особи на скоєння злочину підтверджується не тільки її особистими показаннями, а й конкретними діями, які вона здійснила при скоєнні злочину. Так, у даній справі було встановлено, що ОСОБА_8 наніс два удари ножем в життєво важливі органи потерпілому в шию та ліву частину грудної клітини, що прямо свідчить про наявність у нього умислу не просто на заподіяння тілесних ушкоджень, як він сам це казав, а на позбавлення життя потерпілого. Це ж підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , котрий чув слова ОСОБА_8 , що потерпілого слід було вбити.

Під час злочину потерпілий був одягнутий в теплий зимовий одяг (т.1 а.с. 128-143), що пом`якшило нанесені удари. Той факт, що ОСОБА_8 наніс другий удар ОСОБА_10 , коли той перебував лежачи на землі, а потім, коли ОСОБА_10 тікав від нього, йшов за ним, також свідчить про наявність умислу обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя. Наявність теплого зимового одягу на потерпілому, його втеча від ОСОБА_8 і своєчасно надана йому кваліфікована медична допомога завадили обвинуваченому довести до кінця свій злочинний умисел.

В даному випадку, на переконання колегії суддів, обвинувачений діяв саме з прямим умислом на умисне убивство ОСОБА_10 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак з незалежних від нього причин (викладених вище), він не зміг довести до кінця свій злочинний умисел. Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України є правильною.

Щодо призначеного покарання, то суд першої інстанції врахував усі обставини по справі: відсутність обставин, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, характеризуючи його дані, обставину, яка обтяжує його покарання: скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, дослухався думки потерпілого і призначив покарання у найменшому розмірі, передбаченому законом за даний злочин. На думку колегії суддів, це покарання буде достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого. Колегія суддів виходить з того, що у відповідності до ст. 3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищими соціальними цінностями. Тому ніякого іншого покарання, ніж позбавлення волі, обвинуваченому призначене бути не може.

Порушень кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для скасування вироку колегія суддів не знайшла.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу негайно після її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4