ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2516/20 Справа № 188/1733/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000590 від 13 листопада 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання покарання призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2018, призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 2 місяці.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 , який був раніше судимим за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), на шлях виправлення не став, в період іспитового строку вчинив умисний повторний злочин за таких обставин.
ОСОБА_5 згідно з рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2012 був зобов`язаний щомісяця виплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.08.2012 до досягнення сином повноліття.
Однак, ОСОБА_5 в період часу з 01.08.2019 по 18.11.2019, працюючи офіційно в ТОВ «ОПТДОРБУДСТРОЙ» асфальтобетонником варильником, ухиляючись від виконання рішення суду, в повному обсязі аліменти на утримання дитини не сплачував, будь-якої іншої допомоги своїй дитині не надавав. ОСОБА_5 неодноразово попереджався Петропавлівським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів; передбачену ст. 164 КК України. ОСОБА_5 державного виконавця про зміну місця роботи не повідомляв, рішення суду не виконував і таким чином умисно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини, в результаті чого заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_5 за виконавчим листом № 0432/1736/2012 від 29.10.2012 згідно із довідкою-розрахунком заборгованість зі сплати аліментів від 18.11.2019 за період часу з 19.09.2018 до 18.11.2019 склала 25572 грн 50 коп., що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів.
Обрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений посилається на незаконність судового рішення та невідповідність висновків суду, викладеним фактичним обставинам кримінального провадження. Так, обвинувачений вказує, що суд, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, фактично змінив обвинувачення, пославшись на докази у провадженні, які не досліджував, що унеможливлює застосування такого порядку розгляду провадження.
В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що суд, розглянувши провадження у спрощенному порядку, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, фактично, без дослідження доказів, змінив обвинувачення, виключивши із обсягу обвинувачення період злісного ухилення обвинуваченого від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей з 22.04.2013 до 18.09.2018, за який він уже засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2018, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримався.
Так, з журналу та технічного запису судового засідання від 07 лютого 2020 року видно, що ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненному кримінальному правопорушенні та не наполягав на досліджені доказів, якими прокурор обґрунтовує її доведеність, суд, вислухавши думку прокурора, дійшов висновку про можливість розгляду провадження у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Між тим, встановивши, що обвинувачений повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке вчинене за обставин, викладених в обвинувальному акті, суд виключив з обсягу обвинувачення за ч. 2 ст. 164 КК України, період його злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини з 22.04.2013 по 18.09.2018 в розмірі 128179, 10 грн., за який він був засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2018.
Отже, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, не було досліджено доказів, які б давали підстави для зміни обсягу обвинувачення.
Окрім того, 26 травня 2020 року, судом було залучено, для здійснення захисту обвинуваченого, захисника та в подальшому судовий розгляд цього провадження було проведено за участю захисника ОСОБА_11 . При цьому, як видно із журналів та технічних записів судових засідань, думку захисника щодо можливості розгляду провадження, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясовано не було, та не роз`яснено наслідки застосування положень цієї норми закону.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, належним чином не виконавши положень ч. 3 ст. 349 КПК України, тим самим порушив право обвинуваченого на захист, та обмежив право учасників судового провадження на апеляційне оскарження судового рішення, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на ці обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на відміну від суду першої інстанції, не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідатиме вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4