Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

власника тимчасово вилученого майна - ОСОБА_8 ,

представника власника тимчасово вилученого майна - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника тимчасово вилученого майна - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000032,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий з ОВС СУ ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Клопотання обґрунтоване тим, що СУ ГУ ДФС у Волинській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні, що внесено до ЄРДР під №0000032 від 27.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що ряд осіб з числа жителів Волинської області, на території області вчинили зберігання підроблених марок акцизного податку, з метою їх використання при продажі незаконно виготовлених (фальсифікованих) алкогольних напоїв, а також вчинили їх збут при реалізації незаконно виготовлених (фальсифікованих) алкогольних напоїв.
Проведеними заходами встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться основне місце зберігання масштабних партій незаконно виготовлених фальсифікованих підакцизних товарів, з якого здійснюється розповсюдження фальсифікату по території регіону Волинської області.
Відповідно до реєстрів ДФС встановлено, що приміщення яке знаходиться за вищевказаною адресою не внесено до реєстру місць зберігання підакцизних товарів.
В ході проведення огляду в період з 23 по 24.09.2020 в нежитловому, складському приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: 258 (двісті п`ятдесят вісім) білих мішків, орієнтовно по 15 кг кожний, повністю заповнені табаком до цигарок; 88 (вісімдесят вісім) картонних коробів, в яких містяться сигаретні фільтри (комплектуюча частина цигарок); 125 (сто двадцять п`ять) порожніх пластикових бочок, об`ємом по 200 л кожна, в яких містяться залишки рідин з характерним запахом спирту; 10 (десять) порожніх картонних фурнітур з етикетками марок цигарок «Мальборо», «Прилуки», «Честер», «Бонд».
Крім того, в ході огляду складського приміщення було виявлено приховане приміщення, металеві двері якого були заставлені піно-блоками, де було виявлено та вилучено: систему сигналізації (вилучено з метою дослідження особи, що нею користувалась); 20 (двадцять) пластикових бочок, об`ємом по 200 л кожна, повністю заповнені рідиною з характерним запахом спирту; 2 (два) шланги; 1 (один) насос для перекачування рідин; 105 (сто п`ять) порожніх пластикових ємкостей, об`ємом по 1000 л кожна, в яких містяться залишки рідин з характерним запахом спирту.
В подальшому вищеописані предмети та речі постановою слідчого від 25.09.2020 року були визнані речовими доказами кримінальному провадженні №0000032.
Слідчий вважає, що вилучені під час огляду вищеописані товарно-матеріальні цінності є тими матеріальними об`єктами, які є предметом розслідуваного кримінального провадження №0000032, зберегли на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. а тому, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження речових доказів, проведення відповідних судових експертиз, просить накласти арешт.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року клопотання слідчого про накладення арешту на майно задоволено.
Накладено арешт на: 258 (двісті п`ятдесят вісім) білих мішків, орієнтовно по 15 кг кожний, повністю заповнені табаком до цигарок; 88 (вісімдесят вісім) картонних коробів, в яких містяться сигаретні фільтри (комплектуюча частина цигарок); 125 (сто двадцять п`ять) порожніх пластикових бочок, об`ємом по 200 л кожна, в яких містяться залишки рідин з характерним запахом спирту; 10 (десять) порожніх картонних фурнітур з етикетками марок цигарок «Мальборо», «Прилуки», «Честер», «Бонд»; систему сигналізації (вилучено з метою дослідження особи, що нею користувалась); 20 (двадцять) пластикових бочок, об`ємом по 200 л кожна, повністю заповнені рідиною з характерним запахом спирту; 2 (два) шланги; 1 (один) насос для перекачування рідин; 105 (сто п`ять) порожніх пластикових ємкостей, об`ємом по 1000 л кожна, в яких містяться залишки рідин з характерним запахом спирту.
Задовольняючи клопотання, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчим та прокурором доведено наявність підстав вважати, що тимчасово вилучене в ході огляду майно відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.167 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, попередження можливого їх знищення, втрати або пошкодження, забезпечення їх правомірного утримання та дослідження органами досудового розслідування, проведення необхідних слідчих та судових експертиз, на нього слід накласти арешт.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість просить скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Вказує, що вилучене майно не відповідає критеріям визначеним у ст.98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення злочину, не має на собі слідів злочину, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, не є предметом, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, не набуто кримінально-протиправним шляхом та не є отриманим внаслідок вчинення злочину. Зазначає і про те, що тимчасово вилучене майно речовими доказами визнано 25.09.2020 року, однак не маючи статусу речових доказів вже 24.09.2020 року було передано на зберігання ТОВ "Містанг-Транс", що свідчить про порушення слідчим вимог КПК України щодо порядку зберігання речових доказів. Вказує і про те, що йому підозри у вчиненні будь-якого злочину оголошено не було. Звертає увагу також на те, що слідчий суддя розглянув клопотання з порушенням вимог ч.6 ст.173 КПК України, тобто строків, визначених для його розгляду.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, власника тимчасово вилученого майна та його представника, які скаргу підтримали з підстав викладених у ній, прокурора та слідчого, які скаргу заперечили та просили відхилити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчим суддею не дотримані.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000032 від 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.

Водночас, судом встановлено, що 23-24 вересня 2020 року проведено огляд приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: 258 (двісті п`ятдесят вісім) білих мішків, орієнтовно по 15 кг кожний, повністю заповнені табаком до цигарок; 88 (вісімдесят вісім) картонних коробів, в яких містяться сигаретні фільтри (комплектуюча частина цигарок); 125 (сто двадцять п`ять) порожніх пластикових бочок, об`ємом по 200 л кожна, в яких містяться залишки рідин з характерним запахом спирту; 10 (десять) порожніх картонних фурнітур з етикетками марок цигарок «Мальборо», «Прилуки», «Честер», «Бонд»; систему сигналізації (вилучено з метою дослідження особи, що нею користувалась); 20 (двадцять) пластикових бочок, об`ємом по 200 л кожна, повністю заповнені рідиною з характерним запахом спирту; 2 (два) шланги; 1 (один) насос для перекачування рідин; 105 (сто п`ять) порожніх пластикових ємкостей, об`ємом по 1000 л кожна, в яких містяться залишки рідин з характерним запахом спирту.
Вищевказане майно постановою слідчого в ОВС СУ ГУДФС у Волинській області ОСОБА_7 від 26.06.2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000032.

Доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказував про те, що вищевказане тимчасово вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, тобто є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.199 КК України, зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою збереження речових доказів, підлягає арешту.

Проте, таке твердження не заслуговує на увагу виходячи з наступного.

За диспозицією ч.1 ст.199 КК України кримінальна відповідальність настає за виготовлення, зберігання, придбання, перевезення, пересилання, ввезення в Україну з метою використання при продажу товарів, збуту, а також збут незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, голографічних захисних елементів, підробленої національної валюти України у виді банкнот чи металевої монети, іноземної валюти, державних цінних паперів чи білетів державної лотереї.

Як вбачається з матеріалів провадження, жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на вищевказане майно і доводили доцільність застосування такого заходу слідчим та прокурором не доведено, оскільки фактично не наведено і не надано жодного належного та допустимого доказу того, що майно на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом чи є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України щодо якого проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000032.
А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, яке 23-24 вересня 2020 року було тимчасово вилучено за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України в кримінальному провадженні за №0000032, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не може погодитись з висновком місцевого суду про доведення стороною обвинувачення наявності законних підстав для накладення арешту на майно, так як слідчий суддя належним чином не з`ясував усіх обставин, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Таким чином, на переконання колегії суддів, клопотання про арешт майна не містить належних обґрунтувань, а його матеріали доказів, які підтверджували б необхідність накладення арешту на майно, як того вимагає ст.171 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

А тому, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя належним чином не врахувавши усі обставини провадження у їх сукупності, прийшов до невірного висновку про задоволення клопотання.

Таким чином, оскаржувана ухвала слідчого судді на підставі п.4 ч.1 ст.407 КПК України підлягає скасуванню з постановленням нової - про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу власника тимчасово вилученого майна - ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого з ОВС СУ ГУДФС у Волинській області ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно, яке 23-24.09.2020 року було вилучене в ході проведення огляду за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.199 КК України.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді