У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2020 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.309 КК України,

- продовжено строк тримання під вартою до 09.12.2020 р. включно
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу, як незаконну, необгрунтовану та невмотивовану.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 09.12.2020 р. включно
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/1103/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою та підлягає скасуванню.
Зазначає, що стороною обвинувачення було порушено право сторони захисту, оскільки клопотання було надано безпосередньо перед судовим розглядом, а не за три години до початку судового засідання.
Не погоджується з висновками суду відносно наявності на час розгляду клопотання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.309 КК України.
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні такі ризики, які наведені в клопотанні прокурора, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статті 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов висновку, що ризики передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались при обранні ОСОБА_6 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не зменшились.
А саме, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, а також залишився ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого.
У рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 року Конституційний Суд України наголосив, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких є особливо тяжкими злочинами, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років і з конфіскацією майна, не має постійного місця роботи, що в сукупності підтверджує ризик повторного вчинення злочинів обвинуваченим.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно може переховуватись від суду, та впливати на свідків по справі, та свідчать про наявність певних ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, наявність певних ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи захисника відносно того, що стороною обвинувачення було порушено строки подання клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.
Так, згідно супровідного листа, прокурором копію даного клопотання було направлено до ДУ « Миколаївський слідчий ізолятор» 08.09.2020 року.( а.п.33)
Як вбачається з розписки ОСОБА_6 (а.п.34) він отримав копію клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою 12.10.2020р. о 10год.15 хв., а судовий розгляд, згідно журналу судового засідання було розпочато о 16 год. 36 хв. ( а.с. 37)
Отже, зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що при зверненні прокурора з даним клопотанням порушень права ОСОБА_6 не вбачається, оскільки прокурором було завчасно направлено копію даного клопотання обвинуваченому.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2020 року, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: