Провадження № 11-кп/4820/49/21
Справа № 688/3937/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 від 06 серпня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою кримінальне провадження відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, не працює, немає судимостей в порядку ст.89 КК України,

за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом вирішено питання речових доказів.
05 серпня 2018 року, близько 21-ої години ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_7 , які перебували у дружніх відносинах між собою, разом зі своїми товаришами розпивали спиртні напої за столом поблизу продуктового магазину, що по вулиці Шевченка в селі Рилівка Шепетівського району Хмельницької області.
Тоді між обвинуваченим та потерпілим виникли неприязні відносини та спір з приводу можливості вдарити один одного пляшкою по голові. На виконання спору ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_7 скляною пляшкою по голові, від чого пляшка не розбилась. У відповідь ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 удар скляною пляшкою, розбивши як пляшку, так і голову останньому.
Після цього ОСОБА_7 зняв свою футболку, дав ОСОБА_9 , щоб прикласти до рани. ОСОБА_9 вмився і пішов до свого гужового воза. З метою вибачитись та примиритися ОСОБА_7 підійшов до воза, на якому сидів ОСОБА_9 , подав останньому руку для примирення. Потиснувши один одному руки, ОСОБА_7 розвернувся від воза, зробив крок у напрямку руху до столу, за яким перед цим розпивали спиртні напої.
У цей час ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сидячи на возі, взявши з воза в руки сокиру, умисно завдав її робочою частиною удар в ліву задню частину шиї потерпілого ОСОБА_7 , який був повернутий до ОСОБА_9 спиною та відходив від воза, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин задньої поверхні лівої половини шиї без ушкодження великих кровоносних судин, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_9 покинув місце події.
В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу Шепетівського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор уважав, що ухвала місцевого суду стосовно ОСОБА_9 підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначав, що дії ОСОБА_9 кваліфікувалися як закінчений замах на вбивство, тобто як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
На думку прокурора, місцевий суд, приймаючи рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 та закриття кримінального провадження у формі ухвали допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Окрім цього прокурор посилався на те, що згідно із протоколами, проведених в ході досудового розслідування із свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 06 серпня 2018 року слідчих експериментів, останні повідомили, що особисто бачили як ОСОБА_9 завдав потерпілому удар сокирою в область шиї, при цьому вказали на локалізацію тілесного ушкодження та продемонстрували механізм нанесення удару ОСОБА_9 сокирою.
Водночас, під час допиту 05 березня 2019 року в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, останній повідомив про те, побачив у возі сокиру, яку взяв у ліву руку та хотів віддати її потерпілому, але вона вислизнула у нього з руки, оскільки рука була в крові та таким чином вдарив потерпілого по шиї.
Окрім того, потерпілий ОСОБА_7 в ході допиту під час судового засідання повідомив суду, що одразу після нанесення йому удару ОСОБА_9 він впав на землю.
Таким чином, зазначене може свідчити про умисне нанесення обвинуваченим ОСОБА_9 цілеспрямованого удару з прикладанням сили.
Поряд з цим, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції посилався на ті докази і в тій частині, що на його думку, вказують на невинуватість останнього у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
При цьому доводи сторони обвинувачення суд не спростував та не вмотивував з яких підстав надав перевагу одним доказам та відкинув інші.
Також про прямий умисел обвинуваченого ОСОБА_9 , направлений на вбивство ОСОБА_7 , свідчить поведінка самого ОСОБА_9 після скоєння ним злочину.
У запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.

На їх думку, жодних порушень норм процесуального чи матеріального права місцевим судом під час прийняття оскаржуваної ухвали не було допущено.

Зазначали, що в ході судового розгляду справи не встановлено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження прямого умислу ОСОБА_9 , спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_7 .

Посилались на те, що показання обвинуваченого про відсутність умислу на спричинення смерті потерпілого місцевий суд визнав правдивими, в зв`язку з їх відповідністю фактичним обставинам.

Указане дало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що в даній ситуації, якби обвинувачений ставив за мету позбавлення життя потерпілого, то він мав реальну можливість довести свій намір до завершення нанести ще удари сокирою потерпілому, вчинити інші дії для досягнення такої мети, оскільки цьому ніхто не перешкоджав.

Щодо неналежної, на думку прокурора, оцінки судом доказів, які були здобуті під час досудового слідства протоколи слідчих експериментів, то це не відповідає дійсності.

Навпаки, суд першої інстанції цілком об`єктивно здійснив оцінку всіх доказів та у повній відповідності до ст.7 КПК України, в тому числі й шляхом безпосереднього дослідження показань всіх свідків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги в частині скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 проти апеляційної скарги; думку потерпілого ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вимоги судом першої інстанції не виконано в повному обсязі, а висновки суду першої інстанції щодо необхідності закрити кримінальне провадження є передчасними та необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 кваліфікувалися як закінчений замах на вбивство, тобто як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині як злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд, приймаючи рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 та закриття кримінального провадження у формі ухвали, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованими та заслуговують на увагу у цій частині.

Так, згідно зі ст.369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, а в якому вирішує інші питання у формі ухвали.

Згідно з п.2 ч.1 ст.372 КПК України у мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини із посилання на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухали, і положення закону, яким він керувався.

Разом з тим, відповідно до положень ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення.

Тому слід дійти висновку, що у разі вирішення судом обвинувачення по суті та зміни обвинувачення в нарадчій кімнаті, мотиви такої зміни та підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, зазначаються саме у такому судовому рішенні як вирок.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо закриття кримінального провадження, викладеними в ухвалі суду, оскільки вбачає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст.404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги , однак вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Разом з тим, положеннями ст.415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення судового розгляду в суді першої інстанції, проте, такі у даній справі відсутні.

У силу ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відтак, на думку колегії суддів, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено баланс прав і законних інтересів обвинуваченого та потерпілого.

Водночас при новому судовому розгляді суд першої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону всебічно, повно та об`єктивно дослідити фактичні обставини та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення .

Оскільки ухвала суду скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, інші доводи апелянта не перевіряються, однак їх слід перевірити при новому судовому розгляді.

Керуючись ст.ст.404, 407, 412 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2019 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4