Справа № 175/3412/19
Провадження № 1-кп/175/162/19
Вирок

Іменем України

08 вересня 2020 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001691 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чка народилась у м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянки України, з вищою освітою, працює ТОВ «Гермес Трейдинг», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_4 , 01.06.2019 року, близько 20.45 годин, керуючи технічно справним автомобілем «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , рухалась в Дніпровському районі м. Підгородне Дніпропетровської області по вул.Сагайдачного з боку вул. Широкої в напрямку ст. Березанівка.

Під час руху ОСОБА_4 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінила напрямок свого руху ліворуч виїхала на смугу зустрічного напрямку руху в результаті чого скоїла зіткнення з мотоциклом «BAJAJ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку прямо.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2362е від 25 липня 2019 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми кінцівок, масивної рваної рани на задньо-зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині з переходом на ліктьовий суглоб, вниз до середньої третини правого передпліччя, з подальшим переходом на нижню третину правого передпліччя на внутрішню поверхню і закінчуючись на передній поверхні, з ушкодженням м`язів та судин правого передпліччя, з ушкодженням променевого нерву та розвитком в посттравматичному періоді невропатії променевого нерву праворуч, з випадінням функції м`язу власного розгинача 2-го пальця та зі значним зниженням функціональної активності м`язів правого передпліччя, саден на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на передній поверхні правої гомілки на межі верхньої та середньої третини, на передньо-зовнішній поверхні лівого колійного суглобу, крововиливу під нігтьову пластинку 4-го пальця правої стопи, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 11/10.1/702 від 26 липня 2019 року, порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, який наголошує:

- п. 10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , винуватою себе визнала в повному обсязі та розповіла у деталях про обставини скоєного, а саме має водійський стаж близько 5 років, 01 червня 2019 року, в темну пору доби близько 20.45 годин, вона разом з сином і чоловіком повертались додому з торгового центру, вже під`їжджаючи додому у м. Підгородне вона перебуваючи за кермом автомобіля Опель виконувала маневр повороту у двір, при цьому бачила, що по дорозі рухається ще один транспортний засіб. Однак вона була впевненна в тому, що встигне виконати маневр повороту, однак під час маневру в задню дверь її автомобіля в`їхав мотоцикл. Після удару вона з чоловіком вишли з автомобіля та підійшовши до потерпілого та викликали швидку допомогу і поліцію. Вона мала намір відшкодувати потерпілому завдані збитки, але сумма визначена потерпілим є занадто великою.

Потерпілий ОСОБА_5 , у судовому засіданні підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті та додатково пояснив, що дійсно 01 червня 2019 року він рухався на мотоциклі по своїй полосі у вечірній час доби в м.Підгородне, і з вини водія ОСОБА_4 , в`їхав в її автомобіль перед виконанням нею маневру повороту, спочатку вона зменшила швидкість і він намагався проїхати, однак потім продовжила маневр. Просив призначити покарання на розсуд суду. Цивільний позов не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 , та її дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 , середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставинами, що помякшують її покарання, судом встановлено визнання вини та щирє каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченоій ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості (на час вчинення кримінального правопорушення), наявність пом`якшуючих обставин у виді повного визнання вини, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, її вік, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває та ставлення до вчиненого, наявність на утриманні малолітнього сина, позитивну характеристу з місця проживання, обставини та характер вчиненого злочину, позицію потерпілого, суспільну небезпеку її дій, суд приходить до висновку, що її виправлення та перевиховання можливе при застосуванні покарання у виді штрафу передбаченого санкцією статті ч.1 ст.286 КК України, яка була чинна на день скоєння кримінального правопорушення на чому наполягав прокурор, та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 , та попередження нових злочинів як нею, так і іншими особами.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченою ОСОБА_4 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Крім того, скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 , додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, передбачений санкцією ч.1 ст.286 КК України, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого потерпілому спричинено тілесні ушкодження. Застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть їй можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 , запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення експертизи слід покласти на обвинувачену та стягнути в дохід держави.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України і піддати кримінальному покаранню у виді штрафу у розмірі 400 (чотиритса) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 6 800 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 , не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави призначення платежу за експертизу № 11/10.1/702 від 26 липня 2019 у розмірі 1256 гривні 08 копійок.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1