КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 07 жовтня 2020 року, апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п.п. а, г ч. 4 ст. 228.1 (14 злочинів), ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 (9 злочинів), п. а, ч. 4 ст. 228.1 (2 злочини), п.п. а, г ч. 4 ст. 228.1 (3 злочини) КК Російської Федерації,

за участі: прокурора захисників перекладача особи, відносно якої подано скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_11 , якає діє в інтересах ОСОБА_6 ,скасовано постанову Генерального прокурора ОСОБА_12 від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбачених ч.1 ст.210, ч. 3 ст. 30, п.п.а,г ч.4 ст.228.1(14 злочинів), ч.3 ст. 30, ч.5 ст.228.1 (9 злочинів), п.а, ч.4 ст.228.1 (2 злочини), п.п.а.г ч.4 ст.228.1 (3 злочини) КК Російської Федерації.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 на постанову Генерального прокурора ОСОБА_12 від 15 травня 2020 року про видачу ОСОБА_6 до Російської Федерації.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам екстрадиційної перевірки та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочинних діянь, відповідно ст. 49 КК України, не закінчився.
На момент завершення регіональною прокуратурою екстрадиційної перевірки (24.03.2020) ОСОБА_6 із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався, а на момент прийняття рішення центральним органом міграційної служби України про видачу ОСОБА_6 (15.05.2020), його заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до розгляду не надходило. і
Як стверджує апелянт, ОСОБА_6 отримав довідку про звернення за захистом в Україні лише 18 серпня2020, тобто вже після винесення постанови про його видачу (екстрадицію) до Російської Федерації (15.05.2020) та вручення йому вказаної постанови (26.05.2020).
Відтак на момент прийняття оскаржуваного рішення Генеральним прокурором жодної обставини, яка б унеможливлювала видачу особи, не існувало, а тому постанова Генерального прокурора є законною та обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, доводи захисників та особи, відносно якої подано скаргу, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У провадженні слідчого управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Республіці Карелія перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 210 (створення злочинної організації з метою вчинення одного чи декількох тяжких або особливо тяжких злочинів, керівництво злочинною організацією, а також координація дій організованих груп, створення стійких зв`язків між ними, розроблення планів та створення умов для вчинення злочинів організованими групами, розподіл злочинних доходів між такими групами), ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів із використанням електронних. інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т. ч. «Інтернет») організованою групою у великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з незалежних від особи обставин, - 18злочинів), ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів із використанням електронних. інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т. ч. «Інтернет») організованою групою в особливо великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з незалежних від особи обставин, 9 злочинів), п. «а» ч. 4 ст. 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів із використанням електронних, інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т. ч. «Інтернет») організованою групою), п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів із використанням електронних, інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т. ч. «Інтернет») організованою групою у великому розмірі - 5 злочинів), п. «а» ч. 4 ст. 228.1 (незаконний збут наркотичних засобів із використанням електронних, інформацїйно-телекомунікаційних мереж (в т. ч. «Інтернет») організованою групою у значному розмірі) КК Російської Федерації.
Органом досудового розслідування 02 грудня 2019 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого у вчиненні вказаних злочинів та цього ж дня оголошено його розшук.
Петрозаводським міським судом Республіки Карелія 05 грудня 2019 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
До Офісу Генерального прокурора 07 лютого 2020 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу згаданої особи для притягнення до кримінальної відповідальності.
Запит російської сторони та інші документи про видачу відповідають вимогам Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, якою врегульовано відносини між Україною та Російською Федерацією з питань екстрадиції.
Згідно із запитом ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації.
ОСОБА_6 затримано на території Київської області 08 січня 2020 року у зв`язку з розшуком російськими правоохоронними органами.
Бориспільським міськрайонним судом Київської області 10 січня 2020 року до нього застосовано тимчасовий арешт, а Шевченківським районним судом м. Києва 10 лютого 2020 року - екстрадиційний арешт.
Київським апеляційним судом 04 березня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року скасовано та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався Печерським районним судом м. Києва, востаннє - до 07 червня 2020 року.
У ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Київської області за дорученням Офісу Генерального прокурора, встановлено, що ОСОБА_6 статусу біженця не має, громадянином України не є, за станом здоров`я може етапуватися, до кримінальної відповідальності на території України не притягується.
Злочини, вчинення яких йому інкримінується на території Російської Федерації, відповідають ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року.
Водночас із постанови про притягнення як обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_6 створив злочинну організацію та керував нею з метою спільного вчинення організованими групами тяжких або особливо тяжких злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів.
Крім того, ОСОБА_6 інкримінуються дії, безпосередньо спрямовані на вчинення замаху на збут і збут наркотичних засобів організованими групами у значному, великому та особливо великому розмірах.
Встановлені вимог ст. 49 КК України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідально за ці злочини не закінчилися.
Постановою Генерального прокурора ОСОБА_12 від 15 травня 2020 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності.
10 червня 2020 року адвокат ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) особи.

В обґрунтування скарги зазначав, що постанова є незаконною, оскільки при прийнятті рішення не враховано, що ОСОБА_6 , звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області, з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У той же час, до прийняття остаточного рішення по даній заяві Офісом Генерального прокурора прийнято оскаржувану постанову. Як вважає захисник, зазначене не відповідає положенням ст. 590 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року задоволено скаргу адвокат ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_6 з тих підстав, що при винесенні оскаржуваної постанови від 15 травня 2020 року вимоги закону не дотримані в повному обсязі, та ухвалення Генеральним прокурором постанови про видачу ОСОБА_6 на запит іноземної держави є передчасним, оскільки на час винесення постанови, ОСОБА_6 звернувся із заявою про визнання його біженцем.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується, з таких підстав.
Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ч.1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Як убачається з матеріалів, які додані до апеляційної скарги, під час проведення екстрадиційної перевірки, прокуратурою Київської області неодноразово направлялись запити до органів міграційної служби України для отримання інформації щодо звернення ОСОБА_6 із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.
Згідно з інформаціє ДМС України від 24 лютого 2020 року ОСОБА_6 із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався.
Згідно інформації ДМС України від 26 травня 2020 року заява ОСОБА_6 про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до розгляду не прийнята.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
Відтак, на момент завершення регіональною прокуратурою екстрадиційної перевірки (24 березня 2020 року) ОСОБА_6 із заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався, а на момент прийняття рішення центральним органом України про видачу ОСОБА_6 (15 травня 2020 року), заява ОСОБА_6 про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до розгляду не прийнята.
ОСОБА_6 отримав довідку про звернення за захистом в Україні лише 18 серпня 2020 року, тобто вже після винесення постанови про його видачу (екстрадицію) до Російської Федерації (15 травня 2020 року) та вручення йому вказаної постанови (26 травня 2020 року).
Окрім того, з наданих прокурором у суді апеляційної інстанції інформації, наказом ЦМУ ДМС від 08 вересня 2020 року № 315 ОСОБА_6 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними висновки слідчого судді, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення Генеральним прокурором жодної обставини, яка б унеможливлювала видачу ОСОБА_6 , не існувало, а отже постанова Генерального прокурора є законною та обґрунтованою.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року підлягає скасування з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_11 , якає діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування постанови Генерального прокурора ОСОБА_12 від 15 травня 2020 року щодо видачі (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 309, 375, 376, 404, 405, 422, 584, 585, 590, 591 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури Київської області ОСОБА_5 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_11 , якає діє в інтересах ОСОБА_6 ,скасовано постанову Генерального прокурора ОСОБА_12 від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбачених ч.1 ст.210, ч. 3 ст. 30, п.п.а,г ч.4 ст.228.1(14 злочинів), ч.3 ст. 30, ч.5 ст.228.1 (9 злочинів), п.а, ч.4 ст.228.1 (2 злочини), п.п.а.г ч.4 ст.228.1 (3 злочини) КК Російської Федерації, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування постанови Генерального прокурора ОСОБА_12 від 15 травня 2020 року про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбачених ч.1 ст.210, ч. 3 ст. 30, п.п.а,г ч.4 ст.228.1(14 злочинів), ч.3 ст. 30, ч.5 ст.228.1 (9 злочинів), п.а, ч.4 ст.228.1 (2 злочини), п.п.а.г ч.4 ст.228.1 (3 злочини) КК Російської Федерації
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_14 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/23965/20-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_15
Провадження № 11сс/824/4965/2020 Доповідач ОСОБА_14
Категорія ст. 590 КПК України