№ 1-кс/756/2579/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: слідчого ОСОБА_3

власника майна: ОСОБА_4

адвоката: ОСОБА_5

розглянувши клопотання слідчого з особливо важливих справ п`ятого СВ РКП СУ ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_6 погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 21.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,-

в с т а н о в и в:
Слідчий з особливо важливих справ п`ятого СВ РКП СУ ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_8 07.12.2020 звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Слідчий підтримав клопотання. Адвокат та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання, вказали що вилучене майно, не обґрунтовано визнано речовим доказом, не містить на собі слідів злочину,не має відношення до кримінального провадження.

Заслухавши слідчого, адвоката, власника майна, дослідивши клопотання та матеріали до нього, слідчий суддя встановив наступне.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м.Києва 26.11.2020 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено товарно-матеріальні цінності, які визнано речовими доказами, оскільки він причетний до скоєння злочину, тому зметою їх збереження слідчий просить накласти арешт на це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні слідчий вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно - необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не вбачаються підстав вважати, що майно було вилучене під час обшуку правомірно та має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема було предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуте внаслідок вчинення злочину.
Винесення постанови про визнання вилученого майна речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована належним чином та слідчому судді не надано достатньо доказів, які б підтверджували обставин, викладені в цій постанові. Зокрема щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Разом з цим, слідчим у судовому засіданні не доведено, що на вилучені у ОСОБА_4 товарно-матеріальні цінності стосується злочину, що це майно отримано внаслідок злочину або стосується слідства.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту відсутні, тому клопотання слідчого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 170,171, 372, 376, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:
У задоволенні слідчого з особливо важливих справ п`ятого СВ РКП СУ ГУ ДФС у м.Києві ОСОБА_6 погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 21.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України - відмовити.
Відповідно до ч.3 ст. 173 КК України слідчий зобов`язаний негайно повернути вилучене майно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1