ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 632/2265/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/814/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 263,309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на виправдувальний вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 10 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Первомайського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого охоронцем у ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України витрати на проведення судових експертиз у сумі 36884 гривні віднесено на рахунок держави.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що протягом березня - травня 2018 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 займався пошуком металобрухту неподалік від села Олексіївка Первомайського району Харківської області.
У ході проведення пошуку металобрухту за селом Олексіївка Первомайського району Харківської області, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки незаконного поводження з бойовими припасами, не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання, в порушення постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №292 від 12.04.1999, знайшов та переніс за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , мисливський патрон, калібром 7,62 НОМЕР_1 , з кулею «НР», призначений для стрільби з мисливських карабінів, 8 гвинтівкових патронів, калібром 7,62х54R, з кулею «ЗБ-46», призначених для стрільби з гвинтівок системи Мосіна зразка 1891/1930 рр., які згідно з висновком експертизи зброї № 14040/14299-14303 від 18 06 2018 року справні та для стрільби придатні.
В подальшому, маючи умисел, направлений на незаконне зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 вказані патрони зберігав за місцем проживання, за вищевказаною адресою, до 01 06 2018 року, коли вони були вилучені працівниками поліції під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді.
Крім того, 01 06 2018 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено паперовий згорток з речовиною сіро-зеленого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи з дослідження матеріалів, речовин та виробів з експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» № 15105 від 05 11 2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 6,730 г, яку ОСОБА_7 зберігав без мети збуту.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу та ч.1 ст. 309 КК України, тобто зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та ухвалити свій вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку доказам сторони обвинувачення, а саме: протоколу проведення обшуку від 01 06 2018 року та показам (понятих) свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Апеляційна скарга прокурора містить клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , проте, зважаючи на те, що судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допитам вищевказаних осіб та останні детально допитані щодо обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, колегія суддів вважає за недоцільне проводити їх повторний допит.

Обвинуваченим ОСОБА_13 було подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній вказує на безпідставність апеляційних вимог прокурора та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Вказує, що під час проведення обшуку ні йому ні його матері, яка є власницею будинку, де проводився обшук, не було роз`яснено право на захист, яке є основоположним і гарантується Конституцією України. Вважає, що у разі роз`яснення йому такого права та у разі присутності під час обшуку захисника, працівники поліції не змогли б підкинути патрони та пакунок з зеленою речовиною.

Крім того наголошує на неправдивості свідчень ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_7 наприкінці березня 2018 року здійснював пошук металобрухту, оскільки у цей час були морози та значний покрив снігу, що унеможливлювало такі пошуки.

Вказує, що свідка ОСОБА_16 він взагалі не знає, а стороною обвинувачення не вчинялося жодних дій для забезпечення явки вищевказаних свідків у судові засідання, як про це клопотав ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просила про задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення відсутні.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Конституція України, а саме стаття 62 гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому і полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Колегія суддів констатує, що у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Вказане означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у людини не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі "Авшар проти Туреччини" - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.08.2008 року у справі "Кобець проти України" - п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі "Веренцов проти України" - п.86, "Яллох проти Німеччини").

Відповідно до ст. 84-86КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, і ці докази мають бути належними та допустимими. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.1 ст.309 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою мотивував своє рішення та з урахуванням отриманих в суді доказів прийшов до вірного висновку, про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегією суддів встановлено, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якого сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив всі без виключення представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про допущені органом досудового розслідування чисельні істотні порушення кримінального процесуального закону під час проведення обшуку від 01 червня 2018 року в будинку АДРЕСА_2 , що тягне за собою визнання отриманих доказів недопустимими.

Так, відповідно до протоколу обшуку від 01 червня 2018 року обшук в будинку АДРЕСА_2 , здійснювався в присутності двох понятих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Частиною 7 ст.223 КПК України передбачена можливість допитати під час судового розгляду в якості свідків осіб, які виступали понятими при проведені відповідної слідчої (розшукової) дії.

В ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України, зазначені особи були допитані в якості свідків з питань фактичних обставин проведення обшуку в будинку АДРЕСА_2 , а також оформлення результатів обшуку.

З показань свідка ОСОБА_11 , наданих під час судового розгляду в суді першої інстанції, вбачається, що під час здійснення обшуку він постійно знаходився поряд із слідчим та собою, яка здійснювала відеозйомку, при цьому вказав, що коли обшук спочатку проводили у будинку, частина поліцейських знаходилася у дворі, що вони там робили, він не бачив. Оскільки обшук одночасно проводився у різних місцях на території домоволодіння, він постійно міг бачити лише слідчого та двох оперативних співробітників поліції, інші знаходилися поза полем його зору. В ході слідчої дії йому та іншому понятому показували виявлені предмети, зокрема старі патрони та такі ж частини гвинтівок, які знаходилися у дворі. Зазначив, що крім іншого, йому також продемонстрували пакунок з речовиною рослинного походження, який був виявлений співробітниками поліції десь у дворі на якомусь даху, однак моменту його виявлення він не бачив. Не бачив він також і моменту виявлення патронів, які мали новий вигляд і відрізнялися від тих, які знаходились на подвір`ї повсюди.

Таким чином, показаннями свідка ОСОБА_11 не підтверджуються обставини, зазначені в протоколі обшуку від 01 червня 2018 року щодо вилучення в ході обшуку в №21 за адресою: вул. Вишнева, с. Олексіївка Первомайського району Харківської області, паперового згортку з речовиною сіро-зеленого кольору та бойових припасів, що свідчить про порушення порядку проведення обшуку через недотримання вимог слідчим вимог ст. 223 КПК України.

Крім того, відповідно до положень ч.10 ст. 236 КПК України обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.
Як вбачається з матеріалів справи, дії органу досудового розслідування суперечать вищевказаним приписам закону, оскільки як встановлено судом першої інстанції, із відеозапису здійсненого під час обшуку від 01 06 2018 року вбачається, що він не містить повного відображення усіх дій осіб, які приймали участь у проведенні обшуку та одночасно знаходилися у різних приміщеннях будинку та різних місцях домоволодіння за місцем проведення обшуку.
Відсутність відображення у відеозаписі усіх дій осіб, що здійснювали обшук підтверджується і свідченням ОСОБА_11 , який був залучений у якості понятого під час проведення обшуку, та який у суді першої інстанції наголошував на тому, що під час проведення обшуку він весь час знаходився поряд з особою, що проводила відеозйомку, а пакунок з наркотичною речовиною та патрони, які мали новий вигляд було вилучено іншими співробітниками поліції, які проводили обшук десь у дворі, моменту ж їх виявлення свідок не бачив.
Крім того, судом першої інстанції під час прийняття рішення не залишено поза увагою факт порушення слідчим положень ч.2 ст. 104 КПК України, а саме: невнесення до протоколу відомостей про всіх учасників обшуку, а саме: прокурора, власницю домоволодіння та п`ятьох оперативних співробітників поліції. Не зміг пояснити причини таких порушень і допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції слідчий ОСОБА_12 .
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме свідчень обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обшук 01 червня 2018 року на території домоволодіння АДРЕСА_2 проводився оперативними співробітниками, залученими слідчим Первомайського ВП ГУНА в Харківській області ОСОБА_12 .
В той час як, відповідно до ухвали слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2018 року, задоволено клопотання саме слідчого Первомайського ВП ГУНА в Харківській області ОСОБА_12 про проведення обшуку та саме йому було надано дозвіл на проведення обшуку у вказаному домоволодінні.
Відомостей про наявність з боку ОСОБА_12 відповідних доручень, наданих оперативному підрозділу Первомайського ВП ГУНП в Харківській області, як того вимагають положення ст.ст.40,41 КПК України матеріали кримінального провадження не містять.
З огляду на викладене проведення обшуку в кримінальному провадженні №0000243 оперативними співробітниками Первомайського ВП ГУНП в Харківській області, а не слідчим ОСОБА_12 , який звертався до суду з відповідним клопотанням, та якому надано дозвіл на проведення процесуальної дії, є порушенням вимог ч. 1 ст. 214 КПК України. До такого висновку прийшов у виправдувальному вироку суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, мотивуючи відсутність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих злочинів, при оцінці доказів з точки зору їх допустимості, застосував концепцію «плоди отруйного дерева».

Така концепція міститься у рішеннях ЄСПЛ по справах «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року, «Яременко проти України» від 30 квітня 2015 року, сенс якої зводиться до того що, якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази, отримані за його допомогою («плоди») будуть такими ж.

Так, суд першої інстанції, керуючись цією концепцією, визнавши недопустимим доказом протокол обшуку від 01 червня 2018 року визнав, що висновки судових експертиз: зброї № 14040/14299-14303 від 18 червня 2018 року; вибухотехнічної № 14042/14043 від 12 липня 2018 року; з дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 15105 від 05 листопада 2018 року є також недопустимими доказами, оскільки в основі їх дослідження були предмети, вилучені під час обшуку 01 червня 2018 року у домоволодінні АДРЕСА_2 .

Недопустимими доказами суд також визнав протоколи огляду предметів (речових доказів) від 20 червня та 14 листопада 2018 року, постанови від 01, 20 червня та 14 листопада 2018 року про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання та повідомлення про підозру.

Будь яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції щодо недопустимості такого доказу, як протокол обшуку від 01 червня 2018 року апеляційна скарга прокурора не містить, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 309 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 зберігав за місцем свого мешкання бойові припаси без передбаченого законом дозволу та наркотичний засіб без мети збуту, не надано.

В своїй апеляційній скарзі прокурор заперечує висновки суду першої інстанції щодо порушення слідчим ч.5 ст. 104, ч.8 ст. 236 КПК України у зв`язку з невнесенням до протоколу обшуку заяв та зауважень ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_7 не виявляв такого бажання.
Проте, при дослідженні матеріалів кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку про безпідставність таких тверджень прокурора та знаходить їх такими, що спростовуються:
-поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно до яких під час проведення обшуку у домоволодінні його матері, він мав зауваження та заяви, відповідно до яких заперечував належність йому виявлених патронів та наркотичного засобу та факт їх зберігання на території домоволодіння;
-поясненнями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні крім іншого зазначив про те, що 01 06 2018 року він був залучений співробітниками поліції у якості понятого при проведення обшуків за вказаними вище адресами. Під час здійснення обшуку ОСОБА_7 заперечував належність йому як пакунку з речовиною рослинного походження так і нових за виглядом патронів;
-поясненнями свідка ОСОБА_10 , наданими у судовому засіданні під час ухвалення вироку, про те, що він був залучений у якості понятого та був присутній при проведенні обшуків 01 06 2018 року у тому числі на території домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час слідчої дії від ОСОБА_7 надходили заперечення.
Викладене вище спростовує твердження прокурора про те, що протокол обшуку від 01 06 2018 року не містить заперечень ОСОБА_7 у зв`язку з їх відсутністю.

Одним із доводів апеляційної скарги прокурора є те, що на його думку, суд першої інстанції неправомірно стверджує про відсутність у працівників поліції, які не прописані в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук, права перебування на території домоволодіння.
Проте, колегія суддів вбачає в таких доводах ознаки перекручення, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні, посилаючись на положення ст.ст. 234-236 КПК України чітко вказує на відсутність у співробітників Первомайського ВП ГУНП в Харківській області права на проведення саме обшуку, а не на перебування на території домоволодіння, оскільки лише слідчому ОСОБА_12 було надано дозвіл на таку слідчу дію ухвалою слідчого судді. В той час, як співробітники поліції не мали ані дозволу, ані доручення, ані будь-яких правових підстав на проведення такої слідчої дії, як обшук.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, вирішуючи долю речових доказів, суд першої інстанції ухвали знищити речовину рослинного походження зеленого кольору, висушену; суміш порохів; деталі гвинтівок; 35 патронів різного калібру, підривач для міни; наркотичний засіб.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження питання.
Пунктами 3 та 4 частини 9 вищевказаної статті передбачено, що майно, яке було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Доводи апелянта щодо безпідставності знищення патронів, придатних для стрільби та наркотичного засобу, не знайшли свого підтвердження, оскільки на думку колегії суддів, суд першої інстанції діяв у рамках вимог, передбачених п.3,4 ч.9 ст. 100 КПК України, обравши при цьому один із двох альтернативних варіантів вирішення долі речових доказів (п.п. 3,4 ч. 9 ст. 100 КПК України).
Виходячи із положень, викладених у ст.404 КПК України, колегія суддів перевірила рішення суду першої інстанції з точки зору його законності і обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам та дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги викладених у виправдувальному вироку висновків не спростовують, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Таким чином, суд прийшов обґрунтовано висновку щодо виправдання ОСОБА_7 на підставі ч.3 ст.373 КПК України у зв`язку, згідно якої обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності сумнівів з приводу недоведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Виправдувальний вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4