Дата документу 26.08.2020 Справа № 334/7552/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1493/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/7552/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2020 року про вирішення питання про продовження запобіжних заходів щодо обвинувачених

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_10 ,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м.Бердянськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_12 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду продовжено строк тримання під вартою до 02 жовтня 2020 року ОСОБА_9 , обвинуваченого за ст.257, ч.ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.257, ч.ч.3, 4 ст.187 КК, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ст.257, ч.ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.9, 13 ч.2 ст.115 КК, ОСОБА_12 , обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_13 , обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК; продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту до 02 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_14 , обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187 КК; застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 02 жовтня 2020 року до ОСОБА_10 , обвинуваченого за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням електронного засобу контролю та забороною спілкування зі свідками і потерпілими. Свої вимоги мотивував тим, що суд незаконно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки дане клопотання не відповідає вимогам ст.ст.177-184 КПК. Так, прокурор в своєму клопотанні взагалі не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Крім того, як прокурор, так і суд лише констатували, а не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК. При цьому суд взагалі не міг задовольняти клопотання прокурора, оскільки це клопотання обґрунтовувалося на доказах, які взагалі ще не розглядалися судом. Обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою вже 4 роки 4 місяці, а необхідність застосування до нього тримання під вартою обґрунтовується переважно тяжкістю обвинувачення, інших підстав, які би заслуговували на увагу, ні прокурором, ні судом наведено не було. Крім того, суд незаконно та невмотивовано відхилив клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу та жодним чином не прокоментував позицію захисника з огляду на практику ЄСПЛ. Між тим, обвинувачений ОСОБА_7 ще до ухвалення остаточного рішення у справі відбув 8 років 8 місяців позбавлення волі (з урахуванням Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), що робить недоцільним ухилення від суду. Даний ризик спростовується і тим, що обвинувачений все життя проживав у м.Запоріжжі, має житло лише в м.Запоріжжі, де мешкає з батьками. Ризик впливу на потерпілих та свідків спростовується тим, що від останніх на протязі 4 років не надходило заяв про тиск і спроби впливати на них. Більш того, запобігти цьому ризику можливо шляхом заборони спілкування з потерпілими і свідками. Крім того, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, власне житло у м.Запоріжжі. Таким чином, ризики, передбачені ст.177 КПК, стороною обвинувачення в повній мірі не доведені і фактично нівельовані через дуже тривале застосування тримання під вартою. При цьому на протязі останніх 1,5 років розгляд справи в суді першої інстанції фактично не просувається і зводиться до чергового механічного продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, то, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалася.
З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст.257, ч.ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_7 за ст.257, ч.ч.3, 4 ст.187 КК, ОСОБА_10 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_11 за ст.257, ч.ч.3, 4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.15, п.9, 13 ч.2 ст.115 КК, ОСОБА_12 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_13 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК, ОСОБА_14 за ст.257, ч.4 ст.187 КК.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор, з поміж іншого, звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в ухвалі зазначив, що у даній справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків, а тому для запобігання цих ризиків необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст.199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

На користь існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, які становлять високий ступінь суспільної небезпеки. За вчинення даних злочинів передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , який не має міцних соціальних зв`язків, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що наразі триває розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 . А тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлені у вину обвинуваченому ОСОБА_7 , існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному провадженні з боку обвинуваченого.

Та обставина, що свідки і потерпілі не зверталися із заявами про здійснення на них тиску, беззаперечно не спростовує тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на зазначених осіб.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, на противагу доводам захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів вважає, що у даному провадженні існує справжній суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Самі по собі тривалість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та тривалість судового розгляду, на що посилався в апеляційній скарзі захисник, не є визначальними критеріями, які впливають на визначення обвинуваченому запобіжного заходу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді також не встановлено.

Відтак ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 серпня 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4