Провадження № 1-кп/161/1122/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 09 вересня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000458, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 06.08.2020 відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з неповною середньою освітою, учень 11 класу Піддубцівської ЗОШ I-III ступеня, неодруженого, непрацюючого, не судимого;

-у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 13.05.2020 близько 20.00 год., перебуваючи по вул.Молодіжній в с.Піддубці Луцького району Волинської області, умисно, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, кулаком руки наніс один удар в обличчя неповнолітнього ОСОБА_7 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, поверхневої рани верхньої повіки лівого ока, субкон`юнктивального крововиливу лівого очного яблука, садна в ділянці крила носа зліва, які згідно висновку експерта №357 від 15.05.2020 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисно наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 (в присутності законного представника) вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнав повністю. Суду дав показання, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті час та місці у нього з потерпілим виник словесний конфлікт, під час якого він наніс останньому один удар кулаком руки в обличчя. Не заперечує, що саме від його дій потерпілий отримав тілесні ушкодження, вказані у висновку експерта. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, клопотав про передачу під нагляд батькам та зобов`язався дотримуватись бездоганної поведінки.
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що сім`я у них повна. ОСОБА_4 не схильний до вчинення правопорушень. На сина вони мають виховний вплив, в зв`язку з чим клопотала про передачу сина під їх нагляд.

Окрім повного визнання винуватості самим обвинуваченим, його винність у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 (в присутності законного представника ОСОБА_8 ) в судовому засіданні дав показання, що 13.05.2020 у нього з обвинуваченим виник конфлікт, під час якого останній наніс йому кулаком руки удар в обличчя, від чого він отримав тілесні ушкодження, що вказані у висновку експерта. Претензій до обвинуваченого не мають. Щодо покарання покладається на розсуд суду (така позиція погоджена з законним представником).
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2020 підтверджується факт звернення потерпілим ОСОБА_7 до правоохоронних органів з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта №357 від 15.05.2020 у ОСОБА_7 було виявлено тілесне ушкодження: синець навколо лівого ока, поверхнева рана верхньої повіки лівого ока, субкон`юнктивальний крововилив лівого очного яблука, садно в ділянці крила носа зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, показання обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_4 відповідають обставинам справи та підтверджуються показаннями потерпілого та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про їх достатність для прийняття відповідного рішення щодо винуватості неповнолітнього ОСОБА_4 у заподіянні умисного тілесного ушкодження, кваліфікуючи його дії за ст.125 ч.1 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, вчинення проступку неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подав письмове клопотання про звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання (без визначення його виду та розміру) із застосуванням примусового заходу виховногохарактеру у виді передачі його під нагляд батьків, які надали відповідну згоду.
При застосуванні виду примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує роз`яснення, викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15 травня 2006 року, згідно яких - в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, суд має право звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння кримінального проступку або нетяжкого злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
Згідно до вимог ч. 2 цієї ж статті, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
У відповідності до роз`яснень, викладених в абз. 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 .
При цьому, суд враховує, що вид примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд батькам сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на нього, який, як визнано судом, на даний час не потребує застосування покарання за ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року № 223 - 66/0/4-17 "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх" пунктом 16 визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ст.105 КК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст.125 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 п.3 ст.105 КК України, у виді передачі його під нагляд батьків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , строком на 1 (один) рік.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1