Справа № 940/1626/19
Провадження № 1-кп/364/23/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

спеціалісті ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 08.11.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000315, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, перебуває у відпустці по догляду за дитиною (декретна відпустка), одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_6 07.11.2019 р. близько 08 год. 30 хв., перебуваючи на території дошкільного навчального закладу «Горобинонька», що по вул. Паркова, 2-а, в с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на ґрунті триваючих неприязних відносин, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно руками та нігтями пальців рук нанесла потерпілій ОСОБА_7 не менше шести ударів в область голови.

Зазначеними протиправними діями обвинувачена ОСОБА_6 спричинила потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого лобного бугра, синця в ділянці правого лобного бугра, синця в ділянці повік лівого ока, синця в ділянці правої нижньої повіки, синця в ділянці перенісся, на фоні якого знаходиться садно, садно в ділянці нижньої правої повіки з заходом на праву вилицю, садно в ділянці правої верхньої повіки з заходом на перенісся, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритої черепно-мозгової травми у вигляді струсу головного мозку, цефалгїї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Допитана у судовому засіданні 24.04.2020 р. обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, за обставин, правильно, на її думку, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, водночас позовні вимоги, заявлені потерпілою у цивільному позові, визнає частково, а саме: в частині стягнення матеріальної шкоди, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди заперечує повністю.

По суті обвинувачення та заданих запитань обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що названого дня і час вона завела дитину в дитячий садочок, де побачила працюючу там Настю (потерпілу), підійшла до неї «розібратися» з приводу її чоловіка та поширення потерпілою чуток про її з ним стосунки. Під час конфлікту була також присутня ОСОБА_9 . Також обвинувачена зазначила, що першою почала бити потерпілу, нанесла десь шість ударів по лицю, голові. ОСОБА_10 чинила мені опір, намагаючись теж спричинити мені тілесні ушкодження (у вони були спричинені). З потерпілою ми постійно сварилися, вона провокувала. Також під час конфлікту я обзивала її (потерпілу) нецензурно, вона теж мене обзивала.

Допитана у судовому засідання 22.04.2020 р. потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , працює двірником у Дитячому навчальному закладі «Горобинонька» (с. П`ятигори), надала суду показання про те, що 07.11.2019 р. працювала, обвинувачена з ОСОБА_11 завели дітей у садочок і підійшли до мене. Обвинувачена почала наносити мені побої, потім вони пішли в магазин. Я пішла додому, думала, що все пройде, але після вихідних звернулася до лікарів, оскільки боліла голова. На той час я була вже вагітна, проте обвинувачена цього не знала, я й сама ще не знала. Ударів було багато по голові, десь близько шести ударів. Причиною конфлікту вважає те, що вони ( ОСОБА_12 і ОСОБА_11 ) завжди конфлікті, не працюють, до події також були в них сварки, хоча раніше дружили. Конфлікт відбувався на території дитячого садочку, тривав десь 20 хвилин.

Окрім визнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого їх кримінального правопорушення, суд вважає, що її вина доведена також сукупністю зібраних досудовим розслідування та досліджених у судових засіданнях доказів, зокрема, показами свідка та письмовими доказами.

Так, допитана у судовому засіданні 02.07.2020 р. свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , не працює, надала суду показання про те, що ОСОБА_6 є її кумою, з потерпілою вона також знайома. Названого дня вони з ОСОБА_14 завели дітей до садочка та підійшли до ОСОБА_10 . Напередодні цієї події (десь за два тижні) був конфлікт у соціальних мережах між ними, тому ОСОБА_15 (обвинувачена) підійшла до Насті (потерпіла) для того, аби з`ясувати ці обставини, тому сталася бійка. У соціальних мережах ОСОБА_16 (потерпіла) принижувала ОСОБА_17 (обвинувачена), обзивала. Бійку розпочала ОСОБА_15 (обвинувачена), бійка, дійсно, сталася на території дитячого садочка, я їх розбороняла. Бійка тривала десь 10-15 хвилин. Десь за день до бійки ОСОБА_16 (потерпіла) розмовляла з чоловіком ОСОБА_18 (обвинуваченої) та негативно висловлювалася щодо ОСОБА_18 (обвинуваченої).
Викликана в судове засідання 21.05.2020 р. свідок ОСОБА_19 до суду не з`явилася, подала заяву про неможливість прибути до суду (а.п. 100), повторно до суду не викликалася через відмову всіх учасників судового провадження від її допиту.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення також підтверджується письмовими доказами, а саме:
витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000315 від 08.11.2020 р., з якого вбачається, що це провадження відкрито у зв`язку з надходженням заяви потерплої ОСОБА_7 про нанесення їй ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_20 тілесних ушкоджень (а.п. 139);

згаданою заявою потерпілої від 07.11.2019 р. (а.п. 140);

протоколом проведення слідчого експерименту від 26.11.2019 р. за участю підозрюваної ОСОБА_6 з доданим до нього і дослідженим у судовому засіданні 23.06.2020 р. диском з відеозаписом цього слідчого експерименту (а.п. 88-90, 91), під час якого ОСОБА_6 пояснила і показала на місцевості обставини щодо її конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 та нанесення останній тілесних ушкоджень (механізм нанесення ударів);

висновком судово-медичної експертизи від 22.11.2019 р. № 172, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_7 встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, цефалгії (головні болі)»; тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозгової травми у вигляді струсу головного мозку та цефалгїї відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого лобного бугра, синця в ділянці правого лобного бугра, синця в ділянці повік лівого ока, синця в ділянці правої нижньої повіки, синця в ділянці перенісся, на фоні якого знаходиться садно, садно в ділянці нижньої правої повіки з заходом на праву вилицю, садно в ділянці правої верхньої повіки з заходом на перенісся відносяться до легких тілесних ушкоджень; описані тілесні ушкодження виникають від дії тупих предметів та могли виникнути від ударів руками іншої людини, тілесні ушкодження у вигляді саден від дії нігтів пальців іншої людини; по часу утворення можуть відповідати даті 07.11.2019 р.; кількість травматичних дій не менше шести; виникнення описаних тілесних ушкоджень від падіння або шляхом їх самоспричинення малоймовірне (а.п. 92-93).

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченої поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження.
Таким чином, зважаючи на усе наведене та даючи правову оцінку діям обвинуваченої, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та кваліфікує такі дії за частиною другою статті 125 КК України.

Питання про призначення обвинуваченій покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 ,судом встановлено, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. П`ятигори Тетіївського району Київської області, громадянка України (а.п. 118), зареєстрована та проживає у названому селі; одружена (а.п. 124); має на утриманні двох малолітніх дітей, 2016 р.н. та 2019 р.н. (а.п. 125, 126); за місцем проживання характеризується виконавчим комітетом П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області як особа, стосовно якої скарг і нарікань до сільської ради не надходило (а.п. 121); раніше не судима (а.п. 120).

Передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують обвинуваченій покарання, судом і досудовим розслідуванням не встановлено.

Передбачених статтею 66 КК України обставин, які пом`якшують обвинуваченій покарання, судом також не встановлено, оскільки в обвинувальному акті стороною обвинувачення хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , її щире каяття, проте суд виходить з того, що щирість каяття не є тотожнім визнанню вини.

Так, за правовою позицією Верховного Суду розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині (кримінальному правопорушенні), щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого; факт щирого каяття особи у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (зокрема, постанова Верховного Суду від 18.09.2019 р. у справі № 166/1065/18).

Натомість у матеріалах кримінального (судового) провадження стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що вона щиро шкоду про вчинене, адже навіть протягом усього часу судового розгляду виправдовувала свої дії негативною, на її думку, поведінкою потерпілою, їх конфліктом у соціальних мережах, розповсюдженням чуток тощо, що, на думку суду, не свідчить про її розкаяння.

Складення досудової доповіді щодо обвинуваченої не доручалося (ухвала суду від 13.04.2020 р., а.п. 68-70).

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд враховує вчинення нею кримінального проступку за визначенням статті 12 КК України, відсутність обтяжуючих та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, бере до уваги особу винної, визнання нею своєї винуватості повністю у вчиненні інкримінованих дій, надання суду правдивих та послідовних показів. Тому встановлені судом обставини дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_6 можливе в умовах суспільства без застосування передбаченого санкцією частини другої статті 125 КК України покарання у виді обмеження волі. Крім того, застосування покарання у виді виправних робіт та арешту також виключається через наявність в обвинуваченої двох малолітніх дітей до семи років та перебуванням у відпустці по догляду за дитиною (статті 57, 60 КК України), з тих же підстав суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченої покарання у виді громадських робіт.

З огляду на наведене та частково враховуючи позицію прокурора, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі, що ближче до мінімального, передбаченого санкцією частини другої статті 125 КК України. На переконання суду, таке покарання обвинуваченій буде достатнім для її виправлення, а також для запобігання вчинення нею нових злочинів.

Крім того враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_6 не становить собою суспільної небезпеки, не ухилялася від викликів до суду, а міра покарання, яка їй призначається, не пов`язана з ізоляцією від суспільства, тому суд за таких обставин вважає недоцільним обрання обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди суд вирішує з огляду на поданий 27.02.2020 р. потерпілою (цивільним позивачем) цивільний позов про відшкодування шкоди, в якому заявлено вимоги про стягнення з обвинуваченої 1 670 грн. 60 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди ( а.п. 39-43).

За положеннями частини другої статті 127, частини першої статті 129 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України; якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, названим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (частина п`ята статті 128 КПК України).

Як встановлено в ході розгляду кримінального провадження, внаслідок злочинних дій обвинуваченої потерпілій завдано матеріальну шкоду в розмірі 1 670 грн. 60 коп. згідно з чеками на придбання ліків і медичних засобів, доданих до позовної заяви (а.п. 42-43).

Наведені обставини та розмір завданої матеріальної шкоди не заперечувався в судових засіданнях самою обвинуваченою (цивільним відповідачем).

За загальним правилом частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Таким чином, судом встановлено, що протиправними діями обвинуваченою (цивільним відповідачем) було заподіяно потерпілій (цивільному позивачеві) матеріальну шкоду в розмірі 1 670 грн. 60 коп.

Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на це та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що заподіяна потерпілій матеріальна шкода в розмірі 1 670,60 грн. підлягає відшкодуванню ОСОБА_6 , яка її заподіяла, оскільки її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина названої особи.

Крім того, положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених законом.

За роз`ясненнями пунктів 3, 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням, зокрема, ступеня вини заподіювача і потерпілого.

Також частинами першою, другою статті 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується; якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведені положення суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої відшкодування моральної шкоди, виходить з наведених у позовній заяві та стверджених у суді обставин щодо завдання обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень в громадському місці, а саме: на території дитячого садочку, до того ж де працює потерпіла, приниженні її нецензурними висловлюваннями, що також не заперечувалося обвинуваченою. Оцінюючи покази останньої щодо причин конфлікту, що, як нею стверджено в суді та підтверджено показами допитаного свідка ОСОБА_13 , пов`язанні з їх тривалими неприязними відносинами, розповсюдженням потерпілою чуток відносно обвинуваченої, що не було спростовано потерпілою (цивільним позивачем), суд розцінює такі обставини лише як підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди (10 000 грн.) з урахуванням вимог розумності і справедливості, проте підстав для звільнення обвинуваченої від відшкодування завданої моральної шкоди судом не вбачається.

Судовий збір з обвинуваченої, яка несе цивільну відповідальність згідно з поданим цивільним позовом у кримінальному провадженні, не стягується (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 187/291/17).

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись частиною другою статті 125 КК України, статтями 127-129, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 60 (шістдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 (одна тисяча двадцять) грн.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 не обирати.

Позов потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до обвинуваченої (цивільного відповідача) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 670,60 грн., моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн., загальний розмір до стягнення 8 670 (вісім тисяч шістсот сімдесят) грн. 60 (шістдесят) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію цього вироку суду негайно після проголошення вручити прокурору ОСОБА_5 , обвинуваченій (цивільному відповідачу) ОСОБА_6 , потерпілій (цивільному позивачу) ОСОБА_7 , її представнику ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1