Справа № 645/3596/18
Провадження № 1-кп/645/376/20
В И Р О К
Іменем України

18 серпня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова ускладі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001215, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Суми, громадянки України, яка має середню освіту, працює продавцем у Торгівельному центрі «Барабашово», не одружена, раніше судима 12 грудня 2014 року Лебединським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі; 03 серпня 2015 року Лебединським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 119 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнена 04 вересня 2017 року в зв`язку із відбуттям строку покарання, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
в с т а н о в и в:

02 червня 2018 року приблизно о 16.45 годині ОСОБА_5 перебувала біля кіоску «Перша столиця - Дергачівський м`ясокомбінат», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Краснодарська, 181, де працювала її знайома ОСОБА_6 . Коли на прилавку вказаного кіоску ОСОБА_5 побачила мобільний телефон Nomi i5012 EVO М2, який належав потерпілій ОСОБА_6 , в неї виник намір на заволодіння вказаним телефоном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих спонукань, ОСОБА_5 попросила у ОСОБА_6 мобільний телефон під приводом здійснення телефонної розмови. У свою чергу ОСОБА_6 , яка була введена в оману, не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_5 , добровільно передала останній свій мобільний телефон Nomi i5012 EVO М2.

ОСОБА_5 , заздалегідь не маючи наміру повертати мобільний телефон ОСОБА_6 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попрямувала у напрямку вул. Велозаводської в м. Харкові, залишивши місце скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_5 незаконно заволоділа майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме мобільним телефоном Nomi i5012 EVO М2, вартістю 1009 гривень 76 копійок, яким в подальшому розпорядилась на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальний збиток на вказану суму.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину свою у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнала в повному обсязі та пояснила, що дійсно 02 червня 2018 року, при обставинах викладених в обвинувальному акті, вона ввівши в оману потерпілу ОСОБА_6 щодо своїх дійсних намірів на заволодіння чужим майном, під приводом здійснення телефонної розмови, попросила у потерпілої телефон Nomi, який не мала наміру повертати, після чого з місця вчинення злочину зникла.

Показання обвинуваченої ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти порядку дослідження доказів, встановленого ч. 3 ст. 349 КПК України (а.с. 18,19).
Враховуючи, що обвинувачена не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони викладені вище, підтвердивши свою позицію в судовому засіданні, а також те, що нею та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, вказані в обвинувальному акті, вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд, переконавшись в добровільності позиції зазначених осіб, з урахуванням думки учасників процесу вважав, що дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченої в судовому засіданні не є доцільним.
Таким чином, суд вважав за можливе з урахуванням положень частини 3 статті 349 КПК України, допитати обвинувачену та дослідити матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу останньої, письмові докази щодо речових доказів та судових витрат.
Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 р.), шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

Вину обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд вважає доведеною.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій суд визнає щире розкаяння у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та має непогашені судимості, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується задовільно, працює, має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої не позбавлена батьківських прав.

Скасовуючи вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалений у даній справі 02 липня 2019 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у своїй ухвалі від 12 вересня 2019 року зазначила, що судом першої інстанції не досліджувалися під час судового розгляду відомості, які документально підтверджують факт наявності на утриманні у обвинуваченої малолітньої дитини та чи не позбавлена вона батьківських прав на час розгляду даного кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 з цього приводу пояснила, що її неповнолітня дочка на даний час проживає із бабусею у селищі Георгіївка, Лутугінського району Луганської області і копія свідоцтва про народження дитини у ОСОБА_5 відсутня.

Судом, з метою отримання інформації про те, чи було Виконавчим комітетом Георгіївської селищної ради Лутугинського району Луганської області складено актовий запис про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , чи записана матір`ю дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; чи міститься у вказаному актовому записі відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 були направлені відповідні запити, які повернулися до суду із поміткою, що Виконавчий комітет Георгіївської селищної ради Лутугинського району Луганської області заходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

При цьому, сам факт наявності у обвинуваченої ОСОБА_5 дитини не викликає у суду сумніву, оскільки про це зазначено у вступній частині вироку Лебединського районного суду Сумської області від 03 серпня 2015 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 21 КПК України вирок суду, що набрав законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
У даному випадку вирок Лебединського районного суду Сумської області від 03 серпня 2015 року є для Фрунзенського районного суду м. Харкова документом, що посвідчує певні факти, які можуть прийматися судом без подальших доказів, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй істинності.

Окрім того, згідно інформації отриманої судом від Харківського міського відділу реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), за даними державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про народження № 31 від 19.06.2008 року, складений виконавчим комітетом Георгіївської селищної ради Лутугинського району Луганської області на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої вказана ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вказаному актовому записі про народження відсутні відомості про позбавлення матері батьківських прав (а.с. 172).

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке на час його вчинення було віднесено законом до злочинів невеликої тяжкості, особу винної, обставини, визнані судом такими, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкцією ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 р.) передбачені наступні види покарань: штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Враховуючи те, що обвинувачена працює та запевнила суд, що має фінансову можливість і бажання понести передбачену законом відповідальність за вчинене і сплатити штраф у розмірі, визначеному судом, має неповнолітню дитину, щиро розкаялася, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу.

При призначенні покарання суд враховує також положення ч. 2 ст. 5 КК України, згідно з якими закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, зважаючи на те, що Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 року , який набув чинності 01.07.2020 року, посилено кримінальну відповідальність у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд вважає за необхідне при визначені розміру покарання застосувати положення Закону № 270-VI від 15.04.2008 р.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 р.) та призначити їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає - 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_5 , що згідно п.п. 7, 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1301/5 від 27 квітня 2018 року, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід Держави судові витрати за проведення судової експертизи № 2494 від 14 червня 2018 року в сумі 429,00 грн.
Речові докази: мобільний телефон Nomi i5012 EVO М2 та сім-карту до нього, які знаходяться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 після набрання цим вироком законної сили вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя