Справа № 567/1260/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000006 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасового не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, -

встановив:

ОСОБА_6 02 січня 2013 року близько 17 години, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи в м.Острог Рівненської області поблизу будинку № 42, що по вул.Вишенського, знаходячись у громадському місці та в присутності інших громадян, з хуліганських спонукань, спровокував конфлікт із громадянкою ОСОБА_4 , під час якого висловлювався в адресу останньої нецензурними словами, застосував фізичне насильство до потерпілої, а саме силою утримував та шарпав її за верхній одяг, в послідуючому потерпіла вирвалась від ОСОБА_6 та сіла в салон власного автомобіля марки «НYUNDAI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Продовжуючи свої хуліганські дії, не припиняючи нецензурно лаятись в сторону ОСОБА_4 , ОСОБА_6 почав наносити удари ногами по кузову автомобіля марки «НYUNDАІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить потерпілій, руками зривав окреме нависне обладнання з автомобіля, при цьому пошкодив передню ліву фару, лобове скло, праву дверну ручку, щітки для очищення лобового скла, праве дзеркало заднього виду, заподіявши для ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 8587 грн. 97 коп., що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи №78 від 19.07.2014р.

Крім цього, ОСОБА_6 умисно заподіяв один умисний удар кулаком руки в обличчя громадянки ОСОБА_5 , яка намагалась припинити хуліганські дії та заспокоїти ОСОБА_6 , в результаті чого спричинив для ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді почервоніння шкіряних покривів на правій щоці з переходом на праву виличну ділянку, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02 від 03.01.2013р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії відзначаються за своїм змістом особливою зухвалістю, оскільки пов`язані з порушенням нормальних умов співіснування громадян у суспільстві, пошкодженням чужого майна та вчинення насильницьких дій, які завдали тілесних ушкоджень і фізичного болю потерпілим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що наприкінці 2012р. він повернувся додому із заробітків з Російської Федерації. В одній з розмов із своєю матір`ю вона розповіла йому про те, що їхні сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 погано про неї відгукувалися, висловлювалися на її адресу нецензурними словами. 02 січня 2013 р. в після обідню пору близько 17 год. він, перебуваючи в м.Острог по вул.Вишенського неподалік школи для осіб з вадами слуху та мови, випадково помітив ОСОБА_4 та між ними виник конфлікт в ході якого він намагався з`ясувати чому вона з своєю сестрою ОСОБА_5 зачіпають його матір. В ході конфлікту вони почали кричати та обзивати один до одного, він висловлювався нецензурними словами на її адресу та шарпав за верхній одяг. Коли ОСОБА_4 сіла у салон власного автомобіля він почав наносити удари руками та ногами по автомобілю, пошкодив лобове скло, нависне обладнання автомобіля : щітки для чищення лобового скла, бокове дзеркало заднього виду, передню фару. Під час конфлікту згодом до них підійшла ОСОБА_5 та він завдав їй удар кулаком руки в обличчя. Пояснив, що на даний час з потерпілими примирився, частково відшкодував завдану їм шкоду, придбав матеріали для ремонту пошкодженого ним автомобіля, зокрема нове лобове скло, фарбу тощо та оплатив 500 доларів США за роботу автомайстра, пояснив, що автомобіль на даний час ремонтується. Окрім того зазначив, що у 2013 р. його матір передала для ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 2000 грн., про що остання надала відповідну письмову розписку. Пояснив, що раніше будь-яких конфліктів ні у нього, ні у його матері з потерпілими не виникало. У вчиненому розкаюється, визнає, що вчинив негідно. Просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування покарання, про що подав відповідну заяву, мотивуючи тим, що у нього на утримання є неповнолітня донька 2014 року народження.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 02.01.2013р. близько 17 год. вона перебувала в м.Острог по вул.Вишенського у власних справах, та повз неї проїзджав на автомобіля ОСОБА_6 . Коли він підійшов, то між ними виникла неприємна ситуація в ході якої він поводив себе незрозумілим чином, нецензурно висловлювався, шарпав її за одяг, та в подальшому пошкодив належний їй автомобіль. Це відбувалося на вулиці у присутності її племінника ОСОБА_8 та інших громадян. Через декілька хвилин до них прибігла її рідна сестра ОСОБА_5 , яка намагалась його заспокоїти, та після невдалих спроб заспокоїти ОСОБА_6 сестра хотіла викликати працівників міліції, однак ОСОБА_6 вибив в неї з руки мобільний телефон та завдав удар кулаком руки в обличчя її сестри ОСОБА_5 . Пояснила, що на даний час вони примирилися, вона та ОСОБА_6 дійшли згоди щодо порядку та розміру відшкодування завданої ним шкоди для належного їй автомобіля, він замінив лобове скло, вона в рахунок відшкодування спричиненої шкоди у 2013 р. отримала 2000 грн., він заплатив кошти за фарбування автомобіля, який на даний час ремонтується. Зазначила, що будь-яких претензій до ОСОБА_6 вона не має, окрім як закінчення ним ремонтних робіт належного їй автомобіля. Вказала, що ОСОБА_6 приходив до неї та просив вибачення. При призначенні покарання просила суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 02.01.2013р. вона перебувала по місцю своєї роботи в магазині, та близько 17 год. від своїх родичів дізналася про конфлікт, який виник між її рідною сестрою ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Так як вона була неподалік, а тому одразу побігла на місце події. Коли вона прибігла, то ОСОБА_6 бив руками та ногами належний їй сестрі автомобіль завдаючи йому пошкодження. Вона намагалася заспокоїти його, проте він не реагував. З метою зупинити конфлікт вона взяла мобільний телефон, щоб викликати працівників міліції, проте їй не вдалося це зробити так як ОСОБА_6 вибив в неї з рук телефон, який впав у канаву. Вона запитала його, що він робить, у відповідь на що він вдарив її кулаком руки в обличчя. В результаті удару в неї виник синець біля ока, за медичною допомогою до лікарні вона не зверталася, проте у зв`язку з синцем вона 10 днів не ходила на роботу. Під час конфлікту був присутній її син ОСОБА_9 та інші перехожі громадяни. Пояснила, що їй не відома причина виникнення конфлікту та між нею і ОСОБА_6 будь-яких конфліктів раніше не виникало. Через декілька днів після конфлікту ОСОБА_6 приходив та просив вибачення, а також в 2020р. повторно перепрошував за свою поведінку. Зазначила, що претензій матеріального характеру до ОСОБА_6 вона не має та між ними досягнута домовленість про відшкодування їй моральної шкоди. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини і мотиви злочину ніким з учасників судового розгляду, в тому числi i самим обвинуваченим ОСОБА_6 ,не оспорюються.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.3 ст.296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Органом досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно нетяжкий злочин, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди.

Водночас, відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин суд вважає за можливе призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.296 КК України.

Згідно ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Частиною 2 статті 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Так, 07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до п."в" ст.1 вказаного Закону, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: в) не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості відповідно до ст.12 КК України, та яке вчинено ним до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво серії НОМЕР_2 , повторно видане 19 травня 2017 року). Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень при застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених Законом України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не встановлено, амністія до нього протягом останніх десяти років не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у даному кримінальному провадженні становить 491,92 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.85-86, 124, 349, 368, 370-371, 373-374, 376 КПК України, -

ухвалив :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст.1 п.«в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 491 (чотириста дев`яносто одна) грн. 92 коп.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1