Провадження № 1-кп/161/1099/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 12 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 03.06.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Луцьк Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня спеціальна, одружений, не працює, несудимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
ОСОБА_3 , 03 червня 2020 року близько 15.00год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «КАМАЗ 5320», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись дорогою сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» зі сторони м.Володимир-Волинський Волинської області в напрямку м.Луцьк Волинської області, в с. Забороль Луцького району Волинської області, із перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті, понад 50 км/год., проявив безпечність та неуважність, не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на ліве по напрямку руху узбіччя, переїхав через кювет та допустив зіткнення з автомобілем «AUDI SQ7», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який стояв на виїзді з проїзної частини дороги вул.Миру с.Забороль Луцького району Волинської області, пропускаючи транспортні засоби, що рухалися по дорозі сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне». В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «AUDI SQ7», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 231 від 06 липня 2020 року, отримав наступні тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної тупої травми тіла, яка в себе включає: закриту тупу травму органів грудної клітки у вигляді множинних зламів ребер з обох сторін, деякі справа із розривами плеври, крововиливів у тканини міжреберних просторів, забою легень, крововиливів у корені легень із надривами плеври, крововиливу у середостіння, подвійного зламу грудини; закриту тупу травму органів черевної порожнини і заочеревинного простору у вигляді розриву вісцеральної поверхні печінки, крововиливу у ворота печінки, забою селезінки, крововиливів у навколо ниркову клітковину з обох сторін, крововиливу у черевну стінку, внутрішньочеревна кровотеча; множинні злами кісток тазу із порушенням цілісності тазового кільця, відрив сечового міхура, масивна гематома м`яких тканин тазу; садна, синці тіла. Дана поєднана тупа травма тіла могла виникнути внаслідок контакту потерпілого із виступаючими частинами салону автомобіля під час зіткнення. Дана поєднана тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинила смерть потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_9 є поєднана тупа травма тіла, яка в себе включає всі вищеописані ушкодження.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, із внесеними змінами та доповненнями, а саме: п.2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…; п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п.12.9 (б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно 03 червня 2020 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, оскільки незадовго випив 250 грам горілки, вчинив наїзд на автомобіль, внаслідок чого загинула людина. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати, вибачався перед потерпілими, повідомив, що відшкодував потерпілим 10000 гривень та відшкодував понесені лікарнею витрати на лікування загиблого.
Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні підтвердив факт дорожньо-транспортної пригоди та повідомив, що очевидцем події він не був. Зазначив, що цивільний позов не підтримує та відмовляється від поданого позову, оскільки ТзОВ «Луцька дорожна пересувна механізована колона» повністю відшкодувала моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Також повідомив, що про факт відшкодування збитків зі сторони обвинуваченого йому нічого невідомо, наполягав на суворому покаранні.
Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.286 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що і не заперечується обвинуваченим.
Відшкодування збитків в сумі 10000 гривень потерпілим не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а квитанцію про відшкодування збитків ПФ «Крок Буд» суд не бере до уваги, оскільки спричинення таких збитків не інкримінувалося та не встановлювалося стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю беззаперечно визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та позитивно характеризувався за місцем роботи, до вчиненого правопорушення працював, хворіє, відшкодував збитки закладу охорони здоров`я, які були понесені у зв`язку з лікуванням потерпілого, в сумі 779,89 гривень.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого ОСОБА_5 та заяву потерпілої ОСОБА_10 , які наполягали на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги досудову доповідь, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому основне покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, яке необхідно відбувати реально.
З огляду на конкретні обставини справи, зокрема і те, що правопорушення відбулось під час виконання обвинуваченим своїх безпосередніх обов`язків водія ТзОВ «Луцька дорожна пересувна механізована колона», наслідком чого є невідворотна обставина смерть особи, в суду відсутні достатні підстави для застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Також суд призначає і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк, з огляду на те, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, та вчиненим в стані алкогольного сп`яніння (рівень алкоголю в крові 2,12 промілле).

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Окрім того, суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Вирішуючи цивільні позови потерпілих до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона» про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 1 ч.1 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

При цьому ч.ч. 1, 3 ст.206 ЦПК України констатовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За таких обставин, оскільки позивачами подані письмові заяви про те, що вони відмовляються від своїх позовів, цивільний відповідач подав заяву до суду про те, що збитки відшкодовані, суд закриває провадження у справі в частині поданих цивільних позовів.

Що стосується витрат потерпілих на правову допомогу, то суд не стягує такі витрати з цивільного відповідача, оскільки такі витрати також відшкодовані, що підтвердив в судовому засіданні представник ОСОБА_6 .

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст.174 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу необхідно залишити попередній домашній арешт, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, суд, до вступу вироку в законну силу, вважає за необхідне продовжити і тимчасове обмеження в користуванні спеціальним правом, з метою запобігання вчинення інших аналогічних злочинів.
Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Провадження за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_10 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона» () про стягнення моральної шкоди закрити.

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька дорожна пересувна механізована колона» () про стягнення моральної шкоди закрити.

Арешт, який накладений ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2020 на автомобілі «КАМАЗ 5320», р.н.з. НОМЕР_1 , та «AUDI SQ7», р.н. НОМЕР_2 , скасувати.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль «КАМАЗ 5320», р.н.з. НОМЕР_1 , повернути за належністю ТзОВ «Луцька дорожна пересувна механізована колона», автомобіль «AUDI SQ7», р.н. НОМЕР_2 , повернути за належністю законному володільцю ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в загальній сумі 3922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній домашній арешт.

Залишити обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили тимчасове обмеження в користуванні спеціальним правом правом керування транспортними засобами.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий