Справа № 159/352/20 Провадження №11-кп/802/738/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження №0001355 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Антонівка Володимирецького району Рівненської області, українка, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без освіти, не заміжня, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працююча, раніше неодноразово судима, останній раз: 07.09.2017 року Любомльським районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі 4 роки, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

засуджена

-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року (невідбуте покарання становить 4 (чотири) роки позбавлення волі), і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення до виконання вироку Любомльського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року, тобто з 04 грудня 2019 року.
Вироком вирішено питання про судові витрати.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що вона будучи раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів проти власності, за які судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила новий умисний злочин проти власності.
Так, ОСОБА_7 повторно, 19 червня 2018 року, близько 13 год. 00 хв., після того, як вільно увійшла у незачинений житловий будинок АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, зайшла у спальну кімнату будинку, де з-під подушки, яка лежала на спальному ліжку, таємно викрала грошові кошти в сумі 14 000 грн., чим завдала майнової шкоди ОСОБА_9 на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої, вказує, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року, яке становить 3 роки 154 дні позбавлення волі, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці. Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 02.07.2020. У строк відбування покарання зарахувати строк перебування під вартою з 11.12.2019 по 31.03.2020 року та строку перебування під вартою з 31.03.2020 по 02.07.2020, на який ОСОБА_7 тимчасово залишено в ДУ «Луцький слідчий ізолятор». В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинувачену та її захисника, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши її дії за ч.2 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 в суді першої інстанції визнала себе винною у пред`явленому обвинуваченні і фактичних обставин скоєного нею злочину не оспорювала. Також не оспорювались ці обставини іншими учасниками судового розгляду.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, не вірно застосував положення ст.71 КК України, то вони є слушними.
Так зі змісту ч. 1 ст. 71 КК України вбачається, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При застосуванні положень вказаної норми закону та призначенні покарання за сукупністю вироків обов`язковим с визначення невідбутої міри покарання за попереднім вироком, оскільки вона підлягає приєднанню до нового вироку.
Статтею 73 КК України передбачено, що строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Одна суд першої інстанції у своєму рішенні неправильно тлумачить закон про кримінальну відповідальність, який суперечить його точному змісту (ст. 71 КК України). Внаслідок неправильного застосування норм закону допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Так з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 після постановлення попереднього вироку Любомльським районним судом 07 вересня 2017 року, яким засуджена до позбавлення волі на строк 4 роки, та до повного відбуття вказаного покарання вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за яке засуджена вироком Ковельського міськрайонного суду 02 липня 2020, а саме: повторно чинила вказаний злочин 19 червня 2018 року.
Тобто призначення остаточного покарання ОСОБА_7 за результатами розгляду вказаного кримінального провадження за сукупністю вироків регулюється ст. 71 КК України.
04 грудня 2019 року ОСОБА_7 затримано та направлено для відбування призначеного покарання за вироком Любомльським районним судом від 07 вересня 2017 року. Станом па 02 липня 2020 року ОСОБА_7 відбула 212 днів позбавлення волі за вказаним вироком.
Тобто, на час вирішення питання по суті вказаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, невідбута частина покарання за попереднім вироком становила 3 роки 154 дні.
Враховуючи те, що суд першої інстанції помилково вказав в резолютивній частині вироку, що невідбуте покарання становить 4 (чотири) роки позбавлення волі, колегія суддів вважає вірним вважати, що ОСОБА_7 на підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року, яке становить 3 роки 154 дні.
Також є слушними твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 необхідно зарахувати в строк відбування покарання період перебування її під вартою з 11 грудня 2019 року по 02 липня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 11 грудня 2019 року обрано запобіжний захід у виді тримання від вартою, який продовжувався та тривав до 31 березня 2020 року, коли в ході судового розгляду, у зв`язку із запровадженим у державі карантином, головуючим у справі за погодженням з учасниками процесу винесено ухвалу про залишення ОСОБА_7 у ДУ «Луцький слідчий ізолятор», де вона перебуває по даний час.
У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Разом з тим суд першої інстанції при в порушення вимог ст. 72 КК України не зарахував обвинуваченій ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення, а саме з 11 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року та з 31 березня 2020 року по 02 липня 2020 року.

Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день ОСОБА_7 утримується в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зарахування у строк відбування покарання ОСОБА_7 строку перебування під вартою з 11 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року та з 31 березня 2020 року по даний час, а саме по 20 жовтня 2020 року.

Крім того, враховуючи положення ст..374 КПК України апеляційний суд приходить до висновку, що початок строку відбування покарання має рахуватись з дня ухвалення вироку Ковельським міськрайонним судом Волинської області, а саме з 02 липня 2019 року.
За наведених обставин при ухвалені вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, про що зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, що є підставою для зміни вироку.
Таким чином апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2020 року в даному провадженні щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати, що на підставі ст..71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року, яке становить 3 роки 154 дні.
Строк відбування покарання рахувати з 02 липня 2020 року.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк перебування під вартою з 11 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року та з 31 березня 2020 року по 20 жовтня 2020 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: