У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/388/21

№ 1-кп/183/889/21

28 січня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001446 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цугол Могойтуйського району Читинської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в :

26.01.2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підготовче судове засідання по якому відповідно до вимог ст. 314 КПК України призначено на 28.01.2021 року.

В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не має. Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на 60 днів, мотивоване тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися слідчим суддею при обранні ОСОБА_7 , та ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який враховувався слідчим суддею при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти призначення провадження до судового розгляду. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з його необґрунтованістю. Разом з тим, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника. Також доповнив, що на його утриманні знаходиться матір похилого віку та два сина, один з яких є неповнолітнім.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти призначення провадження до судового розгляду. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання, оскільки прокурором не надано жодного доказу чи даних, які би свідчили про існування ризику, на який посилається прокурор, а саме намагання ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Захисник ОСОБА_6 не заперечувала проти призначення провадження до судового розгляду. Щодо питання продовження обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу підтримала позицію та клопотання захисника ОСОБА_5 . Просила цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишити без руху, у зв`язку з його невідповідністю вимогам законодавства.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію своїх захисників.

Представник потерпілої ОСОБА_9 не заперечувала проти призначення провадження до судового розгляду. Підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 щодо залишення позовної заяви без руху заперечувала з тих підстав, що не зазначення в позові відомостей, на відсутність яких посилалася захисник, не може свідчити про невідповідність позовної заяви вимогам закону, оскільки на час складання та подання позовної заяви ці відомості їм були не відомі, а письмові докази, які подані у фотокопіях містяться в матеріалах кримінального провадження, що не є порушенням вимог ст. 175 ЦПК України.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Отже, суд, вислухавши позицію учасників процесу, вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд встановив, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на сьогодні не змінилися. Доказів зміни обставин для скасування чи зміни запобіжного заходу суду сторонами не надано.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який вчинено групою осіб, та в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_7 може переховуватися від судуз метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Крім того, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

З обвинувального акту вбачається, що 08.05.2020 року ОСОБА_7 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком суду).
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд бере до уваги наявність у ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання. Разом з тим, суд враховує відсутність в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, а обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті свідчить про те, щобудь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні його клопотанняпро зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Посилання обвинуваченого на наявність на його утриманні літньої матері та двох синів, один з яких є неповнолітнім, не підтверджені жодним доказом.
Такі відомості у суду відсутні.
Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який вчинено групою осіб, та в результаті вчинення якого настала смерть потерпілого. Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_8 може переховуватися від судуз метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.
За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на даний час є наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (з урахуванням ймовірної тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення).
Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд бере до уваги наявність у ОСОБА_8 місця реєстрації та проживання. Разом з тим, суд враховує відсутність в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, а також обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті, що свідчить про те, щобудь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_8 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.
Захисниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.
Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_11 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.
Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_8 ОСОБА_6 про залишення позовної заяви ОСОБА_10 без руху, суд виходить з наступного.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_10 заявлений та поданий на стадії досудового розслідування в межах вказаного кримінального провадження, відповідачами за позовом вказано обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як слушно зауважила захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_6 , вказаний цивільний позов ОСОБА_10 не в повному обсязі відповідає вимогам встановленим ст. 175 ЦПК України для подання позовної заяви, а саме не зазначено паспортних даних, РНОКПП, засобів зв`язку відповідачів та інше.

Водночас, в судовому засіданні представником потерпілої ОСОБА_9 було зазначено, що вказані дані обвинувачених на час складання та подання позовної заяви їм були не відомі, а письмові докази, які подані у фотокопіях, та інші докази й відомості, на які посилається позивач, містяться в матеріалах кримінального провадження, що не є порушенням вимог ст. 175 ЦПК України.

Зважаючи на те, що позовна заява розглядається в межах кримінального провадження, з урахуванням норм КПК України та ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовна заява відповідає вимогам, викладеним у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підстав для її залишення без руху у суду не має.

Крім того, позовна заява є зрозумілою, викладена друкованим шрифтом, містить чіткі вимоги та посилання на норми закону, а тому надмірний формалізм при вирішення питання про прийняття цивільного позову до розгляду в рамках кримінального провадження суд вважає недоцільним.

Зважаючи на те, що цивільний позов подано до початку судового розгляду кримінального провадження, на стадії досудового розслідування в межах кримінального провадження, загальна його форма і зміст відповідає вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, виходячи з гарантованого Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод доступу громадян до правосуддя, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника та залишення позовної заяви потерпілої без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 314, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у відкритому судовому засіданні на 04 лютого 2021 року о 13 годині 00 хвилин в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який проводити суддею одноособово за участі прокурора, захисників, обвинувачених, потерпілої, представника потерпілої, осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, яких повідомити про дату, час і місце судового засідання у встановлений законом спосіб.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28 березня 2021 року включно.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28 березня 2021 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 ОСОБА_4 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 ОСОБА_6 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Повний текст ухвали оголошено 02 лютого 2021 року о 12 годині 50 хвилин.

Ухвала в частині призначення судового розгляду набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1