Справа № 461/5670/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/977/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001770 від 18 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
апелянта ОСОБА_6 ,
представника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001770 від 18.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності, завдання кримінального провадження, інші обставини, прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

На дану ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2020 року про накладення арешту на майно та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001770 від 18.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України відмовити.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді безпідставною, необгрунтованою, такою, що не відповідає завданням кримінального провадження та правосуддя в цілому.

Свої апеляційні вимоги апелянт мотивує тим, що в матеріалах справи та з ухвали слідчого судді не вбачається, що арештовані та нежитлові приміщення є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Відсутні в оскаржуваній ухвалі також доводи того, що квартира та нежитлові приміщення зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Арештоване майно теж не є об`єктом кримінально - протиправних дій, адже у заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 стверджує про незаконне заволодіння коштами, а не квартирою чи нежитловими приміщеннями. У матеріалах клопотання слідчого та в ухвалі слідчого судді відсутні й будь-які покликання на докази, якими стверджується факт, що арештоване майно набуте кримінально-протиправним шляхом.

Апелянт вважає, що слідчий суддя безпідставно задовольнив клопотання слідчого та наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_6 , підтриману його представником адвокатом ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора, який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи та кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги,обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
При винесенні ухвали судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого від 17.07.2020 (а.с.59-61) правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього доказів в матеріалах кримінального провадження.

Як з`ясовано в суді першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції кримінальне провадження № 0001770 було внесено в ЄРДР 18.06.2020 (а.с. 5), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, на підставі заяви про кримінальне правопорушення поданої ОСОБА_10 , яку зареєстровано 18.06.2020 (а.с.6-8), де зазначено про те, що у невстановлений слідством час та місці, невідома особа, шахрайським способом та зловживанням довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 у великих розмірах.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_11 повідомила, що з 2007 року її мама ОСОБА_10 , яка проживає і працює за кордоном надала гроші в сумі 150 000 євро на купівлю квартири АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення № 26-27, за цією ж адресою, її колишньому чоловіку ОСОБА_12 . Також вона надала гроші у сумі 30 000 євро для ремонту вищевказаних квартири та нежитлових приміщень. ОСОБА_13 вищевказану квартиру та нежитлові приміщення придбав та зробив у них ремонт, при цьому право власності на майно оформив на своє ім`я. На той час чоловіку вона довіряла. Однак, згодом з ОСОБА_14 вона розлучилася і у них почалась процедура поділу майна. Поряд з тим, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були партнерами по бізнесу, як їй стало відомо пізніше, мали спільні фінансові справи, ймовірно вирішили спільно заволодіти вищевказаною квартирою та нежитловими приміщеннями через судові рішення про стягнення з ОСОБА_17 в користь ОСОБА_6 67 000 доларів США, за договором позики від 01.09.2011. Про цей борг ні їй, ні її матері не було нічого відомо, так само як і про арешт, накладений на майно ОСОБА_18 .

У матеріалах справи наявний цивільний позов ОСОБА_10 до відповідачів ОСОБА_19 та ОСОБА_6 на суму 4 496 390 грн. 14 коп. з вимогами визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; вжити заходів забезпечення кримінального провадження для забезпечення цивільного позову, а саме накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та встановити заборону для вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаних об`єктів нерухомого майна.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.
Згідно п.9 ч.1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що розгляд клопотання старшого слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001770 відбулося 17.07.2020 без участі осіб, які мають відношення до даного кримінального п провадженні і зокрема до майна на яке слідчим суддею був накладений арешт.

У матеріалах судової справи відсутні дані про час та спосіб отримання ОСОБА_6 копії ухвали слідчого судді від 17.07.2020. Однак з його апеляційної скарги вбачається, що це відбулося 18.09.2020 і він протягом 5 днів подав на неї апеляційну скаргу.

У ході апеляційного перегляду справи встановлено, що слідчий суддя районного суду при вирішенні питання про арешт майна врахував усі обставини, визначені в ч. 2 ст. 173 КПК України і обґрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, колегією суддів встановлено, що приймаючи рішення щодо арешту майна, слідчий суддя обґрунтовано виходив з того, що вказана вище квартира підпадає під ознаки майна, про яке йдеться у п.3 ч.2 ст. 167 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вірно керувався вимогами ч.2 ст. 170 КПК України, де зазначено, що арешт на майно у вигляді речей накладається, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України.

Тому, доводи апелянта про невірне застосування слідчим суддею положень кримінального процесуального закону є безпідставними.

Стаття 170 КПК України регламентує підстави для накладення арешту на майно, зокрема частиною третьою вказаної статті передбачено, що арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речового доказу.

Постановою слідчого від 20.06.2020 нежитлові приміщення № 26-27 та квартира АДРЕСА_2 визнані та прилучені в якості речового доказу у кримінальному провадженні № 0001770 (а.с. суд.пр.17).

Крім того в матеріалах кримінального провадження, на підтвердження обґрунтованості клопотання слідчого про накладення арешту на майно, з метою заборони його відчуження, наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, де фігурують саме нежитлові приміщення № 26-27 та квартира АДРЕСА_2 (а.с. кр.пр. 62-65).

Таким чином покликання апелянта про те, що слідчим суддею неналежним чином досліджені матеріали кримінального провадження, не відповідають дійсності. Всі наявні в кримінальному провадженні фактичні дані слідчим суддею першої інстанції були враховані. Правових підстав для скасування арешту на майно, на підставі вимог ст. 170 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на зазначене вище, у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого у накладені арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Колегія суддів не вбачає будь-якої невідповідності висновку суду першої інстанції нормам КПК України та фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17 липня 2020 року, якоюзадоволено клопотання старшого слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0001770 від 18.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: