Провадження № 11-кп/4820/635/20
Справа № 675/758/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 рокуКолегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконфенцзв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Таке рішення суд мотивував тим, що на даний час відсутні, передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини, підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Крім того, вирок відносно ОСОБА_7 набрав законної сили, був предметом перегляду найвищої судової інстанції, а суд першої інстанції не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються при розгляді справи по суті, зокрема щодо призначення покарання, його виду та строку, а тому доводи засудженого не ґрунтуються на вимогах закону.
Засуджений ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що не звертався до суду першої інстанції із клопотанням про звільнення його умовно-достроково або заміну покарання на більш м`яке, натомість суд першої інстанції послався на норми законодавства щодо умовно-дострокового звільнення та заміну покарання, у порядку ст. 82 КК України про що ОСОБА_7 не просив. Стверджує, що підставою звернення ним до суду була наявність рішень Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України», відповідно до якого довічне позбавлення волі, у тому вигляді, що існує в Україні, є по своїй суті жорстке поводження, а тому його застосування суперечить Європейській конвенції з прав людини і основоположних свобод, практика якого є частиною законодавства України. Вважає, що застосування довічного позбавлення волі до нього суперечить нормам міжнародного права, а тому переконаний, що призначене йому покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішення Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів уважає, що ухвала суду у повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Чернігівського обласного суду від 09.08.2004 року за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч.4, 115 ч. 2 п.п. 1,4,6,12 КК України до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 16.11.2004 року вирок суду залишено в силі.
Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України», як на підставу для пом`якшення йому покарання не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Частиною 2 статті 82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ч.1 ст.81 КК України, та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ч.1 ст.82 КК України, можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Разом з тим, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст.81, 82 КК України не передбачена.
Частиною 1 статті 87 КК України передбачено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Рішенням ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.
У своїй постанові від 08.07.2020 року Велика Палата Верхового Суду (справ №1-42/2004) дійшла правового висновку, що довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі ЄКПЛ, та не являє собою порушення її статті 3; лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням статті 3 ЄКПЛ; відсутнє порушення статті 3 ЄКПЛ в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі дозволяє національним органам оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваюче утримання в ізоляції.
В національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
Оскільки, на даний час законодавством України не передбачено право засудженого до довічного позбавлення волі на заміну невібутого покарання більш м`яким та відсутній механізм його реалізації, колегія суддів приходить до висновку про неможливість приведення вироку Чернігівського обласного суду від 09.08.2004 року щодо ОСОБА_7 до вимог ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на що є посилання в його апеляційній скарзі.
Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4