Номер провадження:1-кс/521/3969/20
У Х В А Л А
19 серпня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000119 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Представник цивільного позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про арешт такого майна:

- нежитлові приміщення автостоянку № 35, що належить Громадській організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» (Код , адреса: 65072, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, буд. 28), та знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, буд. 28;

- на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк», що належить ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЛ» (Код ЄДРПОУ: 4041320, адреса: 65031, м. Одеса, вул. М.Грушевського, буд. 39»Е»), в межах позовних вимог;

- на всі розрахункові рахунки ОСОБА_4 , в межах позовних вимог;

- на всі розрахункові рахунки ОСОБА_5 .

Під час підготовки до розгляду зазначеного клопотання встановлено, що воно подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, що унеможливлює вирішення питання про задоволення клопотання або відмову в його задоволенні (відповідно до положень ст. 173 КПК України), і тягне його повернення представнику цивільного позивача для усунення таких недоліків.

1) Так, відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

- докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України з метою забезпечення цивільного позову арешт може бути накладений на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

У клопотанні про арешт майна представником цивільного позивача вказано розмір майнової шкоди 1431004,50 грн., розмір моральної шкоди 500000 грн.

Разом з тим, як вбачається з доданих до клопотання фотокопій повідомлень прокурора про підозру ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (не завірених належним чином), розмір спричиненої в результаті кримінального правопорушення майнової шкоди визначений на загальну суму 1087563,42 грн.

Зазначене протиріччя є суттєвим. При цьому заявником не було надано суду жодних доказів того, що в результаті кримінального правопорушення ОСОБА_2 була завдана шкода саме у зазначеному ним розмірі. Тобто, обґрунтованість розміру цивільного позову не доведена.

2) Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вже зазначено в ухвалі вище, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України з метою забезпечення цивільного позову арешт може бути накладений, зокрема, на майно юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного.

Серед відповідачів представником цивільного позивача вказані 2 юридичні особи: ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЛ» та Громадська організація «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», про накладення арешту на майно яких йдеться у клопотанні.

Разом з тим, особою, що звернулася з клопотанням, не наведено підстав вважати та не надано доказів того, що у відповідності з ч. 1 ст. 62 КПК України зазначені ним юридичні особи ТОВ «ЄГАЗ-РІТЕЛ» та ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діяннями фізичних осіб, яким у цьому кримінальному провадженні повідомлено про підозру.

3) Також суд звертає увагу представника цивільного позивача на те, що з метою забезпечення цивільного позову арешт накладається на конкретно визначене майно особи, що є цивільним відповідачем.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноваження цим Кодексом (принцип диспозитивності).

Тобто, слідчий суддя не уповноважений самостійно збирати докази, зокрема, встановлювати майно, що підлягає арешту. Тому цивільний позивач, представник цивільного позивача має конкретизувати, на які саме розрахункові рахунки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 він вважає за необхідне накласти арешт.

4) Крім того додані до клопотання фотокопії документів не були засвідчені в установленому порядку (не засвідчені взагалі), що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування.
За змістом ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Разом з тим, згідно із ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як визначено ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, встановивши строк у 72 години для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 172 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :
Повернути представнику цивільного позивача ОСОБА_2 адвокату ОСОБА_3 клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення недоліків - 72 години з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1