Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________19.10.2020
Справа № 490/6737/20
УХВАЛА
19 жовтня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джаварі, Целенджихського району, республіки Грузія, грузина, громадянина республіки Грузія, маючого вищу освіту, одруженого, не працюючого, раніше судимого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України,-
Згідно обвинувального акту, поданого до суду, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України, а саме у незаконному перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у будь-який спосіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що 02.10.2020 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального првопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання із визначенням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав укладену угоду про визнання винуватості від 02.10.2020 року та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене покарання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України він визнає повністю, із узгодженою мірою покарання згодний, цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. ч. 4, 6, ст. 474, ч. 2 ст. 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання. Також обвинувачений підтвердив, що укладення угоди було добровільним, без будь-якого примусу. Обвинувачений пояснив суду, що мешкає на території України біля чотирьох років, однак восени 2019 року він був видворений на межі держави. Обвинувачений показав суду, що наступного дня він знову незаконно перетнув кордон на пункті пропуску Кучурган в Одеській області, а 20.08.2020 року він був затриманий при проведені обшуку в його помешканні за адресою: АДРЕСА_1 .
Захисник підтримав думку прокурора та просив суд просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним та призначити узгоджене сторонами угоди покарання.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання ОСОБА_5 винуватості від 02 жовтня 2020 року, виходить з наступного.
У відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, крім іншого, може бути укладено у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.
До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Згідно ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а також очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Згідно до положень ч. 1 ст. 470 КПК України прокурор при вирішення питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявлені чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Таким чином, встановлено порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, а тому суд приходить до висновку про відсутність обов`язкових ознак об`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України, оскільки в ході досудового розслідування не було встановлено місце, час та спосіб його вчинення, що є також порушенням пункта 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином.
Отже, в даному випадку, обвинувальний акт містить істотні протиріччя між наведеними в ньому фактичними даними у їх сукупності і правовою кваліфікацією дій ОСОБА_5 та не дає повного уявлення стосовно складу кримінального правопорушення, що в свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Разом із тим, згідно поданої угоди про визнання винуватості від 02.10.2020 року, сторони узгодили, що обвинуваченому буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із визначенням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи через наявну заборону.
Таким чином, в узгодженому між сторонами покаранні обвинуваченому не зазначено конкретно визначене покарання, яке повинно бути застосовано до обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, через відсутність терміну іспитового строку.
Крім того, відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_5 24.04.2019 року був примусово видворений за межі території України з подальшою забороною в`їзду на територію України строком на три роки, тобто до 24.04.2022 року, а тому судом встановлена очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи на території України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8,9, 91,291, 314, 371, 372 КПК України, суд-
Ухвала оскарженню не підлагає.
Суддя ОСОБА_1