ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7274/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2853/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Вимагання
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Шибене Бородянського району Київської області, громадянину України, українцю, з середньою освітою, який не працює, фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, п.п. 3, 12 ч. 2 ст. 115 , п.п. 1, 3, 4,13 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 вересня 2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що санкція статей особливої частини КК України, за якими пред`явлено обвинувачення ОСОБА_9 , передбачає позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_8 та його захисником не доведено, що наявні ризики відносно вказаного обвинуваченого зменшились або зникли в тому обсязі, що є достатніми для переконання суду в необхідності зміни запобіжного заходу. Крім того, менш суворі запобіжні заходи відносно ОСОБА_8 не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме або особисте зобов`язання , або домашній арешт.

На думку апелянта рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Він посилається на те, що клопотання прокурора не було вручено захисникам та обвинуваченим за п`ять днів, як того вимагає чинний КПК України. Крім того, ризики, заявлені прокурором, ним не доведені та не обґрунтовані, а судом зазначені в оскаржуваній ухвалі ризики, про які прокурор не заявляв, зокрема, ризики впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, ухилення від суду та вчинення інших злочинів.

Судом не врахована позитивна характеристика обвинуваченого, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, незадовільний стан його здоров`я та його матері, а також того, що дружина обвинуваченого як медичний працівник захворіла на COVID-19. Між тим, обвинувачений тримається під вартою аж з 08.11.2014 року.

Крім того, іншому обвинуваченому, який обвинувачується у вчиненні аналогічних злочинів, було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та й інші спільники обвинуваченого перебувають на волі.

Разом з тим, судом не надано обґрунтування неприйняття та відхилення доводів сторони захисту з приводу того, що згідно обвинувального акту обвинувачені є військовослужбовцями та їм офіційно було видано зброю, обвинувачені позитивно характеризуються за місцем проживання, мають дружин, дітей та батьків, що вказує на міцність їх соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачені , яким обрано запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не здійснювали тиск на свідків, до того ж частина свідків допитана в судовому засіданні в Ленінському районному суді м. Харкова.

Ухвалою колегії суддів Ленінського районного суд м. Харкова від 03 серпня 2015 року встановлено порушення вимог ч. 12 ст. 290 КПК України при розкритті матеріалів кримінального провадження.

Не всім обвинуваченим надавалася підозра по трьом кримінальним провадженням , зазначеним в ухвалі суду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Крім того, ОСОБА_8 є уродженцем с. Шибене Бородянського району Київської області, до затримання мешкав за адресою : АДРЕСА_1 , що додатково свідчить про можливість переховування обвинуваченого за межами м. Харкова та Харківської області.
При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі тяжких та особливо тяжких, за останні з яких передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, тяжких наслідків злочину, а саме смерті трьох осіб, даних про його особу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо пропуску прокурором встановленого законом строку на подання клопотання про продовження строків тримання під вартою колегія зазначає наступне.
Згідно п.20.5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В той же час кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено таких наслідків пропуску зазначеного строку як не розгляд питання щодо продовження тримання під вартою.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Доводи сторони захисту про те, що в оскаржуваній ухвалі зазначені ризики, про які прокурор не заявляв, не відповідають дійсності.
Так, як вбачається з матеріалів виділеного кримінального продовження, а саме з клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , то в ньому зазначається про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України : можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та / або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 в частині недоведеності вини, неповноти судового розгляду та недопустимості доказів колегією суддів не приймаються, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не наділений повноваженнями перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки.
Щодо посилання захисника ОСОБА_7 на практику ЄСПЛ , то колегія суддів зазначає, що рішення ЄСПЛ мають індивідуальний характер, і не можуть розповсюджуватись на кожну особу, яка перебуває під вартою.
Посилання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я є необґрунтованими.
Оскільки, як в судовому засіданні у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, зокрема за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, у нього хвора мати, захворіла дружина, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання про призначення покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 липня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді