Справа № 342/1413/19
Провадження № 11-кп/4808/398/20
Категорія ст. 115 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши в кримінальному провадженні №0000165 апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богородчанського районного суду від 02.07.2020 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пужники Тлумацького району, який мешкає в АДРЕСА_1 , має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого вироком Тлумацького районного суду від 27.03.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту,

засуджено за п. 4, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України до покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за п. 4, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України до покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі,
з участю: прокурора ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильність кваліфікації дій та їх доведеність, вважає, що призначене судом покарання є надто суворим, оскільки не відповідає його поведінці після скоєння злочину. На його думку суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини на які він посилається у вироку, а саме його щире розкаяння, визнання вини. Крім того, вказує, що потерпіла у судовому засіданні висловила свою думку, що не має до нього претензій та не наполягає на суворому покаранні. Призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, суд позбавив його можливості повноцінно жити та стати на шлях виправлення, переосмислення життєвих цінностей. Просить вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити, призначити йому більш м`яке покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вважає призначене покарання її підзахисному у виді 12 років позбавлення волі надто суворим. Стверджує, що ОСОБА_9 жаліє про скоєне ним кримінальне правопорушення, наміру вбивати ОСОБА_12 не мав, зробив для себе відповідні висновки та розкаявся. Отже, суд не в повній мірі врахував як пом`якшуючу обставину щире розкаяння її підзахисного, яке свідчить про те, що він цілком і повністю усвідомив протиправність своїх дій та недопустимість такої поведінки в майбутньому. Крім того, потерпіла у судовому засіданні висловила свою думку, що не має до нього претензій та не наполягає на суворому покаранні, а ОСОБА_9 просив вибачення в неї. Також, призначаючи покарання, суд залишив поза увагою наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_13 малолітньої дитини і не врахував відсутність цивільного позову. На переконання захисника, виправлення та перевиховання її підзахисного можливе із застосуванням ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі. Просить вирок суду, в частині призначення ОСОБА_9 покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі.

Суд першої інстанції встановив, що злочини скоєно за таких обставин. Близько 00 годин 11 вересня 2019 року,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 , після сварки з ОСОБА_12 , на грунті тривалих неприязних відносин, вирішив позбавити його життя. Реалізовуючи злочинний задум, ОСОБА_9 за попередньою змовою із ОСОБА_7 ,близько 00 годин 11 вересня 2019 року, вийшли з приміщення літної кухні на подвір`я господарства, де в той час перебував ОСОБА_12 .При цьому ОСОБА_7 наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого ОСОБА_12 втратив рівновагу та впав на землю. Далі ОСОБА_7 лежачому на землі ОСОБА_12 цілеспрямовано, зі значною силою, наніс ще близько восьми ударів ногами у взутті в життєво важливі частини тіла голову та грудну клітку. ОСОБА_12 , намагаючись врятувати своє життя, піднявся на ноги та побіг з території господарства в напрямку до центральної дороги с. Поточише. Однак, біля вказаної дороги його наздогнали ОСОБА_9 та ОСОБА_7 і останній наніс йому ще близько восьми ударів кулаками правої та лівої рук в голову та груди. Піднявши ОСОБА_12 за руки, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 повели його в сторону сільського пасовища, при цьому ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 ще близько чотирьох цілеспрямованих ударів кулаком правої руки в область грудної клітки. Намагаючись врятуватись, ОСОБА_12 кілька раз виривався від указаних осіб і біг в сторону сільського пасовища, однак ОСОБА_7 та ОСОБА_9 його наздоганяли та продовжували наносити цілеспрямовані удари в життєво важливі ділянки його тіла. Доводячи до кінця спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , умисно декілька раз стрибнув зверху двома ногами на грудну клітку потерпілого. Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , переконавшись в тому, що ОСОБА_12 не подавав ознак життя, взявши його тіло за руки, затягнули його в струмок, де і залишили, імітувавши цим його утоплення, тобто нещасний випадок, та близько 1 години 30 хвилин 11 вересня 2019 року повернулись до будинку ОСОБА_9 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 67 від 26.09.2019 року, смерть ОСОБА_12 настала від травматичного шоку тяжкого ступеня внаслідок травми численних ділянок тіла: закритої травми грудної клітки та її органів з множинними двобічними переломами ребер, грудини, розривами пристінкової плеври, крововиливами в м`які тканини грудної клітки, синцями на шкірі грудної клітки, кровотечею в плевральні порожнини.
В суді апеляційної інстанції, прокурор відмовився від апеляції на підставі ст. 403 КПК України, заперечень від інших учасників провадження не надійшло.
Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просять її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 підтримали подану обвинуваченим апеляцію, просять її задовольнити;

- прокурор заперечив проти апеляційних скарг, просив її залишити без задоволення;

Потерпіла в судове засідання не з`явилась.

З`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, дослідивши дані про осіб обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Вирок суду відповідно до ст. 370 КПК України та ст. 50 КК України має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим, а призначене покарання справедливим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Свою незгоду апелянти висловили в частині покарання, вважали його таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок суворості.

Проте, на переконання колегії суддів, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 про надто суворе покарання, яке призначене судом першої інстанції, не знайшло свого підтвердження.

Так, в ст. 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких, суд призначає покарання в межах санкції статті ( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Саме через загальні засади призначення покарання, реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дотримався вимог кримінального закону й належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, дані про їх особи та наявність або відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим, судом першої інстанції, не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд врахував негативні характеристики обох обвинувачених за місцем проживання й те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, а знову вчинив злочин проти життя особи маючи судимість за вчинення корисливого злочину.

Взяв до уваги суд й те, що обидва обвинувачені є одруженими, а ОСОБА_9 має на утриманні малолітню дитину (т. 1 а.п. 230), тому посилання захисника в апеляції на дану обставину, як таку, що неврахована судом, є безпідставним.

Щодо щирого розкаяння обвинувачених у скоєному, то слід зазначити, що ОСОБА_9 не визнав своєї вини у скоєному, а ОСОБА_7 частково визнав свою вину, зазначивши, що він не мав на меті вбивати потерпілого, коли наносив йому численні тілесні ушкодження в життєво-важливі ділянки тіла.

Суд також врахував думку потерпілої, яка не має до обвинувачених претензій та не наполягає на їх суворому покаранні.

При цьому, суд першої інстанції приймав рішення, виходячи з одночасним врахуванням принципу індивідуалізації покарання.

Залишаючи вирок суду першої інстанції в частині покарання без змін, колегія суддів виходить із того, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст. 8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обрав обвинуваченим законне та найбільш доцільне покарання, у вигляд позбавлення волі на певний строк, виходячи як з характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого ними злочину проти життя та здоров`я особи, мети й мотивів вчиненого ним злочинного діяння, відсутності пом`якшуючих і наявності обтяжуючих обставин, а також даних, що їх характеризують та особистого ставлення обвинувачених до вчиненого.

Твердження сторони захисту - захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі в частині наявності підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, відповідно до ст. 69 КК України, передбаченої санкцією інкримінованого його кримінального правопорушення, є неспроможним.

Так, згідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності лише двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності.

Викладені в апеляційній скарзі обставини, що на думку захисника дають підстави для застосування приписів ст. 69 КК України, а саме: щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, виходячи із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, оскільки у ст. 69 КК України йдеться не про всі такі обставини, а лише про ті, що стосуються злочину - істотно знижують ступінь його тяжкості, який визначається характером та ступенем суспільної небезпеки посягання.

В той же час, фактичні обставини конкретної справи, свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого ОСОБА_9 .

На думку колегії суддів, по справі відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, оскільки до кола обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не можна зараховувати будь-які відомості, що характеризують обвинуваченого, чи будь-яку обставину, що пом`якшують покарання, зокрема й ті, що зазначені стороною захисту в апеляційній скарзі. До них можуть належати лише ті, що безпосередньо пов`язані з ознаками складу злочину та значною мірою знижують рівень суспільної небезпеки певного, вчиненого посягання.

Крім того, вчинене ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вимоги закону щодо призначення покарання виконані в повному обсязі.

У ст. 17 Закону від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів поза всяким розумним сумнівом дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання, відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й узгоджується з принципом справедливості, виходячи з фактичних обставин вчиненого злочину.

До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчинюваного обвинуваченими злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

На підставі вказаних обставин та даних про особу ОСОБА_9 , суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення йому покарання без застосування ст. 69 КК України.

На думку колегії суддів, твердження апелянта ОСОБА_7 в частині наявності підстав для призначення йому меншого покарання ніж обрано судом, є безпідставне, оскільки більш м`яке покарання буде недостатнім для досягнення цілей кримінального провадження відповідно до ст. 50 КК України.

Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг щодо суворості призначеного обвинуваченим покарання є неспроможні, та не підлягають задоволенню, а призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення, а також попередження нових злочинів, та підстав для його пом`якшення не вбачається.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, що обране судом першої інстанції, є справедливим і сприятиме виправленню як обвинуваченого ОСОБА_7 , так й обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів враховує, що в результаті злочину, вчиненому обвинуваченими, потерпілий був позбавлений життя, що відповідно до ст. 3 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю в Україні.

Порушень вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни покарання обвинуваченим, тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 ОСОБА_8 залишає без задоволення, вирок суду - без змін.

У зв`язку із тим, що прокурор відмовився від апеляційної скарги та сторони провадження не заперечували проти цього, колегія суддів вважає за необхідне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити на підставі ч. 2 ст. 403 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Богородчанського районного суду від 02.07.2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за п. 4, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими з моменту отримання її копії.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4