Справа № 191/484/20
Провадження № 1-кп/0203/905/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції);

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку дистанційного судового провадження, в режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003201 23 грудня 2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003201 від 23.12.2019 року, за ч. 1 ст. 263 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України. В обґрунтування клопотання захисник, вказав, що обвинувальний акт не містить жодного посилання на жоден доказ, не має обґрунтування, на підставі чого зроблено висновки обвинувачення стосовно начебто незаконного придбання обвинуваченим вогнепальної зброї. І тому дані обвинувального акту не є фактичними, а є припущеннями та домислами, що є порушенням ст. 17 КПК, ст. 62 Конституції та п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Щодо відсутності формулювання обвинувачення зазначив, що в обвинувальному акті, що вручений ОСОБА_4 , викладені лише зміст підозри, а також частина тих фактичних обставин правопорушення, у вчиненні якого підозрювалася особа, і правова кваліфікація. За таким «обвинувальним актом» особа має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положень ст. 277 КПК це становить зміст повідомлення про підозру. До того ж, просить звернути окрему увагу суду на той факт, що в обвинувальному акті не зазначені, серед іншого, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що, в розрізі ст. 91 КПК України - є обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що також є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Також, у клопотанні захисника зазначено, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 нібито незаконно придбав та володів стартовим (сигнальним) пістолетом «ШМАЙСЕР», мод. ПСШ-790, який перероблено шляхом заміни штатного ствола із встановленим захисним елементом, що перешкоджав проведенню пострілів кінетичними снарядами на саморобний гладкий ствол. Стосовно начебто факту придбання підозрюваним стартового (сигнального) пістолету «ШМАЙСЕР», мод. ПСШ-790, адвокат зазначає, що такий факт є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки навіть з тексту ОА вбачається, що ані час, ані місце, ані спосіб такого, начебто придбання не встановлено.

Крім того, вказав, що стартовий (сигнальний) пістолет «ШМАЙСЕР», мод. ПСШ-790 не є вогнепальною зброєю, а є спортивним інвентарем, для його придбання не потрібний будь-який дозвіл. Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 не обвинувачується у незаконному переобладнанні зазначеного спортивного інвентаря у вогнепальну зброю. Однак, обвинувальний акт не містить інформації стосовно того, що ОСОБА_4 було достеменно відомо про факт переобладнання вказаного сигнального пістолету, тобто не вказано, у чому полягає умисна вина.
З урахуванням зазначеного, захисник вважав, що у суду відсутні підстави для призначення кримінального провадження до судового розгляду, без усунення прокурором виявлених недоліків обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свогозахисника та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання захисника, оскільки вважав, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та на підставі нього можливо призначити судовий розгляд.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Як витікає з положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до вимог ч. 1ст. 337 КПК України, суд має розглядати провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії»: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати скрізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0003201, вказані вимоги закону органом досудового розслідування були дотримані не належним чином, що перешкоджає суду призначити судовий розгляд на підставі цього обвинувального акту.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Приймаючи рішення про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 прокурору, суд зазначає наступне.

Так, дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковано як придбання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за ч. 1 ст. 263 КК України.
Виклад в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, мають наступний зміст: «У невстановленому в ході досудового розслідування місці, часі та у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292), придбав вогнепальну зброю, а саме, ручну короткоствольну гладкоствольну вогнепальну зброю, перероблену невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження, а саме, самозарядний пістолет, саморобним способом виробу, що не був вогнепальною зброєю - з стартового (сигнального) пістолета «ШМАЙСЕР», мод. ПСШ-790 № НОМЕР_1 калібру 9 мм. Р.А. Knall (виробництва України), шляхом заміни штатного ствола із встановленим захисним елементом, що перешкоджав проведенню пострілів кінетичними снарядами на саморобний гладкий ствол, після чого поклав вказану вогнепальну зброю ззаду за поясом одягнутих на ньому штанів та почав носити вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу».
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами,вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», під незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.
В обвинувальному ж акті взагалі не зазначено, яким саме способом та, за яких обставин обвинуваченим було придбано вогнепальну зброю.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування не встановлено ані місця, ані часу, ані особи, у якої ОСОБА_4 придбав вогнепальну зброю, однак, стверджується, що останній поклав вказану вогнепальну зброю ззаду за поясом, одягнутих на ньому штанів, та почав носити її без передбаченого законом дозволу.
При цьому, зазначена в обвинувальному акті вогнепальна зброя, була вилучена у ОСОБА_4 23 грудня 2019 року під час особистого обшуку, однак вформулюванні обвинувачення не зазначено дати або періоду, а також, жодних обставин носіння вогнепальної зброї, а саме, її просторового переміщення ОСОБА_4 , що має значення при визначенні кваліфікації відповідних дій особи.

Таким чином, на думку суду, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_4 не розкрита об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками «придбання» та «носіння».
Так, в рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають суттєве значення, а його некоректність розглядається ЄСПЛ, як порушення права на захист. Тому, лише конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону,відображає всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, й не містить в собі суперечностей, вважається належним чином сформульованим.
Також, в обвинувальному акті не зазначено суб`єктивної сторони, інкримінованого ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яка характеризується тільки прямим умислом.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 не обвинувачується у незаконній переробці, зазначеного у обвинувальному акті пістолету на вогнепальну зброю. Однак, обвинувальний акт не містить інформації стосовно того, що ОСОБА_4 було достеменно відомо про факт переробки вказаного пістолету, тобто не зазначено, у чому полягає умисна вина ОСОБА_4 .

Отже, в обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є неконкретним та суперечливим, що позбавляє останнього можливості в повній мірі здійснювати свій захист та відповідно суттєво порушує його права.

За змістом статті 22 КПК України, функцією суду є лише розгляд справи, під час якого він створює необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання обов`язків, недопустимим є покладення на суд функцій, властивих органам досудового розслідування та державного обвинувачення.
Отже, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної визначеної КПК України процедури судового розгляду, і їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання, а тому, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003201 23 грудня 2019 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003201, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1