490/110/20 10.11.2020
н/п 1-кс/490/116/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/110/20
У Х В А Л А

10 листопада 2020 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м.Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_5 в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначила, що 09.12.2019 року вона звернулась до прокурора Миколаївської області з письмовою заявою про кримінальне правопорушення по факту посадового злочину судді Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 29.12.2019 року за вих. №15/1-4801-19 вона отримала листа від начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 датованого 20.12.2019 року, який повідомив про те, що її заява про кримінальне правопорушення у відношенні судді ОСОБА_6 не була внесена до ЄРДР. У зв`язку з цим, вважає, що посадовою особою прокуратури Миколаївської області, в порушення вимог ст.214 КПК України, була допущена бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин, викладений у її заяві про кримінальне правопорушення від 09.12.2019 року, до ЄРДР.

В поданій скарзі заявник просила зобов`язати посадових осіб прокуратури Миколаївської області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладені в її заяві від 09.12.2019 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 проти задоволення вказаної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.

Особа, яка подала скаргу - ОСОБА_5 на неодноразові виклики в судове засідання, яке на підставі ухвали суду від 21.02.2020 року проводиться в режимі відеоконференції з Приморським районним судом м.Одеси, не з`явилась, про розгляд скарги повідомлялась належним чином. Однак, враховуючи положення ч.6 ст.9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України, та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Разом з тим, у судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції з Приморським районним судом м.Одеси, був присутній ОСОБА_3 , який представляв інтереси заявника - ОСОБА_5 на підставі довіреності від 04.03.2019 року.

З огляду на вказане, слід зазначити наступне, що відповідно до ч.1 ст.60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності заявника, на підставі наданих сторонами доказів.

Крім цього, оскільки питання представництва заявника не визначено в КПК України, для забезпечення доступу до правосуддя, вважаю можливим розглянути скаргу за участі представника заявника - ОСОБА_3 ..

Вислухавши представника, доводи прокурора, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, копії документів надані прокурором, приходжу до наступного висновку.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування визначено Главою 26 КПК України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України, та полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Під час розгляду даної скарги встановлено, що ОСОБА_5 звернулась до прокурора Миколаївської області із заявою від 09.12.2019 року про кримінальне правопорушення у порядку ст.214 КПК України та просила внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені у її заяві, зокрема щодо можливого вчинення кримінального правопорушення суддею Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, яке полягало у незаконному позбавленні її права на апеляційне оскарження ухвали суду від 15.07.2019 року по справі №487/3855/19, чим було завдано істотної шкоди її правам та законним інтересам.

Системний аналіз положень ст.ст.214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо в заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатись такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відповідно до ст.7 КПК України, в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказувала на те, що зазначені в заяві дії посадової особи судді Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 щодо можливого, на її думку, порушення прав заявника підлягають кваліфікації за ч.1 ст.364 КК України.

При цьому, заявником у поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень суддею, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

Як вбачається з копій документів, наданих прокурором в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 від 15.07.2019 року (судова справа №487/3855/19, н/п 1-кс/487/4035/19), в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, про закриття кримінального провадження було відмовлено.

27.12.2019 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.07.2019 року скасовано, постановлено нову, якою скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, від 26.04.2019 року про закриття кримінального провадження №0001120 направлено до суду першої інстанції для розгляду в порядку, передбаченому ст.306 КПК України.

25.03.2020 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_8 скаргу ОСОБА_5 задоволено, постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, ОСОБА_9 від 26.04.2019 року про закриття кримінального провадження №0001120 від 30.11.2018 року - скасовано.

В даному контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Більш того, у своїй заяві заявник зазначає про обставини, які стосуються процедури судового розгляду справи №487/3855/19 суддею Заводського районного суду м.Миколаєва.

Крім того, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Як зазначено в п.10. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади», відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання

на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

Заявник, звернувшись із заявою до прокурора Миколаївської області та оскаржуючи бездіяльність посадових осіб Заводського районного суду м.Миколаєва, фактично намагається оскаржити відповідні процесуальні дії судді, вчиненні при здійсненні правосуддя, поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді, з використанням механізму оскарження бездіяльності слідчого та/або прокурора, передбаченого ст.303 КПК України.

Крім того, доводи заяви зводяться до непогодження із процесуальними рішеннями та діями суду, що не може слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, а порядок оскарження таких судових рішень передбачений КПК України.

Вказаним порядком заявник і скористалась, оскільки як вбачається з матеріалів доданих до скарги, на час звернення до суду 13.01.2020 року ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.07.2019 року було скасовано ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.12.2019 року та скаргу на закриття кримінального провадження було направлено на новий розгляд до Заводського районного суду м.Миколаєва.

Між тим, з питань можливих порушень при здійсненні своєї професійної діяльності як судді, на чому наголошується у скарзі, то такі вимоги становлять самостійний предмет оскарження в порядку дисциплінарного провадження з питань можливої протиправності дій судді у зв`язку з обставинами, наведеними заявником, за наявності для цього підстав дисциплінарної відповідальності судді.

Таким чином, доводи заявника у заяві від 09.12.2019 року є його особистою оцінкою дій вказаної посадової особи і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, уповноваженим органом досудового розслідування в межах компетенції заявнику було надано відповідь та роз`яснення.

Так, листом начальника відділу прокуратури Миколаївської області від 20.12.2019 року за вих. №15/1-4801-19, на заяву ОСОБА_5 від 09.12.2019 року щодо можливих неправомірних дій слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва надано відповідь, згідно якої повідомлено про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, оскільки в заяві не наведено даних щодо незаконних дій слідчого судді, що складають відомості про кримінальне правопорушення.

Таким чином, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 09.12.2019 року повідомленням про вчинення вищевказаною посадовою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину. А тому така заява, з огляду на її зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також, слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.

Отже, згідно наведених вище норм законодавства за таким повідомленням про внесення відомостей до ЄРДР прокуратурою Миколаївської області не порушено вимог кримінального процесуального законодавства, що регламентують порядок розгляду заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора слідчим суддею постановляється ухвала про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням того, що підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві ОСОБА_5 , відсутні, вважаю необхідним у задоволенні скарги відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Миколаївській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1