Справа № 944/4659/20
Провадження №1-кп/944/1064/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.11.2020м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 жовтня 2020 року за № 0000820, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербляни Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, не працює, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 189 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 22 вересня 2020 року близько о 03 годині 25 хвилин за добровільною згодою сторін вступив у статевий зв`язок із ОСОБА_5 , який таємно зафіксував за допомогою камери належного йому мобільного телефону марки «Ксіомі». В подальшому ОСОБА_4 , будучи обізнаним щодо особистого життя потерпілої та членів її сім`ї, маючи збережене на своєму мобільному телефоні відео інтимного характеру, на якому зображена потерпіла, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів та метою особистого незаконного збагачення, в період часу з 03 жовтня 2020 року по 05 жовтня 2020 року за допомогою власного телефону із використанням застосунку VoIP для смартфонів «Viber» з мобільного абонентського номеру НОМЕР_1 неодноразово надсилав текстові повідомлення на мобільний телефон ОСОБА_5 з абонентським номером НОМЕР_2 , а також здійснював телефонні розмови з останньою, в яких неодноразово висловлював вимогу щодо передачі йому 500 доларів США за не розголошення відомостей інтимного життя ОСОБА_5 , які остання бажала зберегти у таємниці, при цьому висловлював погрозу розголошення зазначених відомостей у випадку не надання йому грошових коштів. В свою чергу, сприймаючи погрози ОСОБА_4 як реальні, побоюючись оприлюднення вищезазначеної інформації, о 16 год. 15 хв. 05 жовтня 2020 року із використанням банківського терміналу «ПриватБанк» ОСОБА_5 переказала на банківську картку ОСОБА_4 № НОМЕР_3 частину грошових коштів у розмірі 2000 грн., які від неї вимагав останній.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України як вимога передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимаганні).
30 жовтня 2020 року між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про примирення відповідно до ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України.
В угоді про примирення сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Так, згідно з угодою про примирення ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. В угоді про примирення сторони також узгодили призначення підозрюваному покарання за ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України у вигляді обмеження волі на строк 3 роки, зі звільненням ОСОБА_4 на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України від відбування покарання з випробуванням і встановлення йому іспитового строку.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при укладенні угоди між потерпілою та підозрюваним дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 також просив вказану угоду про примирення затвердити і призначити узгоджену міру покарання. При цьому пояснив, що повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, характер обвинувачення, норми ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України,
Потерпіла ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримала зазначену угоду про примирення між сторонами кримінального провадження, пояснила що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене вище, заслухавши думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України, оскільки останній здійснив вимогу передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпіла бажала зберегти в таємниці (вимаганні).
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені п. 1 ч. 1 ст. 473 Кримінального процесуального України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При перевірці угоди про примирення на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України як вчинення вимоги передачі чужого майна з погрозою розголошення відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці (вимаганні), умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України.
Зміст угоди про примирення між потерпілою та підозрюваним відповідає вимогам ст. 471 Кримінального процесуального кодексу України.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена між потерпілою та засудженим угода про примирення підлягає затвердженню.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не судимий в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України, за місцем проживання характеризується негативно, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому угодженого між сторонами покарання в межах санкції ч. 1 ст. 189 Кримінального кодексу України у виді трьох років обмеження волі.
Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України.
Крім того, прокурор надав копії постановї слідчого Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області від 05 жовтня 2020 року, якими визнано речовими доказами: мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 7А» із абонентською сім-карткою ПрАТ «Київстар» із номером НОМЕР_2 , який передано на зберігання законному володільцю ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки «Ксіомі» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 із абонентською сім-карткою мобільного оператора «Лайфсел» із номером НОМЕР_1 , та банківську картку АТ «УкрСибБанк» № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_4 та передані на зберігання у камеру зберігання речових доказів Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області.
Відповідно до норм ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що речовий доказ мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 7А» із абонентською сім-карткою ПрАТ «Київстар» із номером НОМЕР_2 слід залишити у законного володільця ОСОБА_5 , а речові докази мобільний телефон марки «Ксіомі» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 із абонентською сім-карткою мобільного оператора «Лайфсел» із номером НОМЕР_1 , та банківську картку АТ «УкрСибБанк» № НОМЕР_3 повернути законному володільцю ОСОБА_4 .
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Керуючись ст.ст. 471, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Затвердити угоду про примирення від 30 жовтня 2020 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 жовтня 2020 року за № 0000820, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 189 Кримінального кодексу України.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 189 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі 7А» із абонентською сім-карткою ПрАТ «Київстар» із номером НОМЕР_2 залишити у законного володільця ОСОБА_5 .
Речові докази мобільний телефон марки «Ксіомі» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 із абонентською сім-карткою мобільного оператора «Лайфсел» із номером НОМЕР_1 , та банківську картку АТ «УкрСибБанк» № НОМЕР_3 повернути законному володільцю ОСОБА_4 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесульного кодексу України, а саме:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1