Справа № 567/1010/20
У Х В А Л А

18.09.2020м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю

слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

володільця майна ОСОБА_5

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши, внесене у кримінальному провадженні №0000298, клопотання слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_7 , про арешт майна

встановив:

слідчий СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 звернувся в суд із клопотанням, яке погоджене прокурором, про арешт майна, в якому просить накласти арешт на вантажний автомобіль марки ГАЗ-3307», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору із вмістом його багажу, а саме деревини твердої породи (ясен, дуб, граб) у кількості 4,2 м3; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №0000298 від 28.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 16.09.2020 на 54 км. дороги Рівне-Тучин-Гоща в напрямку Н25 був зупинений вантажний автомобіль марки "ГАЗ-3307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , жителя м.Славута Хмельницької області, який в борту кузова перевозив деревину твердої породи (ясен, дуб, граб) кількості 4,2 м3 без жодних документів на вказану деревину.
В ході проведення огляду місця події було вилучено вантажний автомобіль марки "ГАЗ-3307», номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 із вмістом багажу, а саме деревини твердої породи (ясен, дуб, граб) в кількості 4,2 м3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Зазначає, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний транспортний засіб та речі вилучені в ході огляду місця події, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що дане майно є речовими доказами та доказами злочину, а тому наявна необхідність у запобіганні його приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення чи передачі стороннім особам.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, посилаючись на обставини викладені в ньому та просять його задоволити. Слідчий зазначив, що на даний час вказаний транспортний засіб та речі, які було вилучено в ході його огляду, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Вказав, що вилучена деревина має 10-35 см. в діаметрі та довжиною від 1 м.

Володілець майна та його представник в судовому засіданні заперечили проти накладення арешту на транспортний засіб просять відмовити в задоволенні клопотання в цій частині.

ОСОБА_5 пояснив, що даний автомобіль він придбав кілька років тому, однак ще не переоформив право власності на нього. Також зазначив, що вилучену деревину він купив, а відтак підстав вважати, що її походження є незаконним немає. Документи, що підтверджують купівлю деревини у нього відсутні.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні вважає, що досудовим розслідуванням не встановлено, що походження вилученої деревини є незаконним, положеннями ч.1 ст.246 КК України не передбачено спеціальної конфіскації транспортного засобу, а тому просить повернути автомобіль його володільцю.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Встановлено, що 16.09.2020 на 54 км. дороги Рівне-Тучин-Гоща в напрямку Н25 був зупинений вантажний автомобіль марки "ГАЗ-3307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , жителя м.Славута Хмельницької області, який в борту кузова перевозив деревину твердої породи (ясен, дуб, граб) кількості 4,2 м3 без жодних документів на вказану деревину.
Відомості по даному факту було внесено до ЄРДР за №000298 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, для забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, а також забезпечення збереження слідів кримінального правопорушення та недопущення їх знищення або приховування, в ході проведення огляду місця події було вилучено вказаний транспортний засіб із вмістом його багажу, а саме деревини твердої породи (ясен, дуб, граб) у кількості 4,2 м3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 16.09.2020.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту є забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з приписом ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Сукупний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно, є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст.98 КПК України ознак, може бути визнано речовим доказом, та на яке при наявності передбачених ст.170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вказаний транспортний засіб із вмістом його багажу, сам по собі та в сукупності з іншими речами та документами кримінального провадження має важливе значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є доказом злочину, відповідає критеріям ст.98, 167 КПК України, тому наявні достатні підстави для накладення на нього арешту.

Водночас, згідно постанови старшого слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 17.09.2020 року, вказане майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Накладення арешту на вищевказане майно має істотне значення у даному кримінальному провадженні, оскільки це майно є речовими доказами та може бути підтвердженням вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

В судовому засіданні слідчим доведено, що арешт вилученого майна має суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, тому є необхідність його збереження як речового доказу.

Враховуючи, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна) з забороною його відчуження може привести до зникнення, втрати відповідного майна, слідів злочину або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000298 від 17.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а тому, з метою досягнення дієвості вищевказаного кримінального провадження та збереження, вилученого в ході огляду майна, а саме, автомобіля марки марки ГАЗ-3307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із вмістом його багажу, а саме деревини твердої породи (ясен, дуб, граб) у кількості 4,2 м3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, як речових доказів, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно.

Водночас слідчий суддя вважає, що застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що досудове розслідування даного кримінального провадження не завершене та факти вказані володільцем майна щодо обставин придбання ним вилучених речей підлягають встановленню чи спростуванню під час досудового розслідування.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (у справах «Бакланов проти Російської Федерації», «Фрізен проти Російської Федерації»), судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не в праві оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що досудове розслідування даного кримінального провадження не завершене, та факти вказані володільцем майна щодо обставин придбання ним вилучених речей підлягають встановленню чи спростуванню під час досудового розслідування.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказів у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна.

Також, оскільки вилучений транспортний засіб із вмістом його багажу відповідає критеріям, передбаченим ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за необхідне накласти на нього арешт з подальшим його зберіганням згідно вимог Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012, встановивши заборону власнику чи будь-якій іншій особі за її дорученням, відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищевказаним транспортним засобом.

На підставі викладеного, керуючись ст.131, 167, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий судя

ухвалив:

клопотання задоволити.

Накласти арешт на:

- вантажний автомобіль марки ГАЗ-3307, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, із вмістом його багажу, а саме деревину твердої породи (ясен, дуб, граб) у кількості 4,2 м3;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ;
в обсязі тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, до скасування його арешту у встановленому законом порядку.

Покласти на слідчого в даному кримінальному провадженні обов`язок забезпечити зберігання арештованого транспортного засобу та даних речових доказів, згідно Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1