УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання по кримінальному провадженні № 0000015 від 03.03.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на постанову старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання по кримінальному провадженні №0000015 від 03.03.2020 року.

Скарга мотивована тим, що 28.10.2020 ОСОБА_3 звернулись до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про оголошення про підозру полковнику медичної служби ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000015 від 03.03.2020 року. Однак 06.11.2020 ОСОБА_3 отримала постанову слідчого ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання. Проте ОСОБА_3 не згідна з даною постановою, вважає її необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки органом досудового розслідування зібрано необхідні докази для повідомлення про підозру. Тому ОСОБА_3 просять скаргу задовольнити та визнати бездіяльність слідчого, скасувати постанову про відмову у задоволені клопотання та зобов`язати слідчого оголосити про підозру полковнику медичної служби ОСОБА_5 за ч.1 ст. 366 ККУкраїни.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В силу положень ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутність слідчого.

Слідчий суддя, заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали скарги та долучених до справи документів встановив наступне.

Слідчим Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000015 від 03.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
28.10.2020 ОСОБА_3 звернулись до слідчого ОСОБА_4 з клопотанням про оголошення про підозру полковнику медичної служби ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000015 від 03.03.2020 року.
06.11.2020 ОСОБА_3 отримала постанову слідчого ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання.
ОСОБА_3 не згідна з даною постановою, вважає її необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки органом досудового розслідування зібрано необхідні докази для повідомлення про підозру полковнику медичної служби ОСОБА_5 .
Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Суд звертає увагу на ч. 1 ст. 303 КПК України, якою встановлено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено оскарження рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Проте, постановою слідчого ОСОБА_4 , яку оскаржує ОСОБА_3 , не вирішувались питання про проведення слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій.

Таким чином, оскарження постанови слідчого ОСОБА_4 про відмову у проведенні процесуальної дії, а саме оголошення про підозру, не передбачено положеннями ст. 303 КПК України.
Також в судовому засіданні не було встановлено, що слідчим ОСОБА_4 було допущено бездіяльність у кримінального провадженні №0000015 від 03.03.2020, яку просить визнати ОСОБА_3 , оскільки слідчим було розглянуто клопотання заявника та винесено постанову за результатами його розгляду.
Щодо вимоги ОСОБА_3 зобов`язати слідчого винести конкретне рішення за результатами розгляду клопотання від 28.10.2020, в даному випадку суперечитиме практиці ЄСПЛ, виходячи з наступного.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
З вищезазначеного слідує, що слідчий суддя позбавлений можливості зобов`язати слідчого ОСОБА_4 прийняти конкретне рішення за результатом розгляду клопотання ОСОБА_3 від 28.10.2020, оскільки повноваження щодо оголошення особі про підозру у кримінальному провадженні наділений лише слідчий та прокурор.
Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вказане, в судовому засіданні встановлено, що обставини викладені в скарзі ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання по кримінальному провадженні № 0000015 від 03.03.2020 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя