Справа № 309/3323/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/709/20 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Старе Давидково, Мукачівського району, Закарпатської області, проживаючого в АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні у виді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, до набрання цим вироком законної сили, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні судових експертиз в розмірі 2355.15 грн.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 06 вересня 2019 року біля 13.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно-справним автомобілем марки "Мерседес Спринтер» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Хустець, в селі Хустець, Хустського району в напрямку села Копашнева, Хустського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, тобто під час проїзду лівостороннього заокруглення, неподалік будинку № 43, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, в тому числі і обрання швидкісного режиму, не забезпечив безпеку руху, здійснив виїзд з проїзної частини дороги на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішоходів малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які в разом з своєю матір`ю - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , йшли по правому узбіччі у попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події, згідно висновку судово-медичної експертизи №140 від 04.10.2019 року, малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забій головного мозку, перелом основи черепу. Дані тілесні ушкодження є небезпечними для життя і по цій ознаці згідно п.2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, їх слід кваліфікувати як тяжке тілесне ушкодження. Малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №136 від 04.10.2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому щелепи зліва без зміщення, закрита тупа травма правої нирки. Тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи без зміщення, потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня, і по цій ознаці згідно п.2.2.2 « Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року скасувати через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло м`якість призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, покликається на те, що постановлене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання.
Зазначає, що судовий розгляд у справі проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України і обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, в апеляційній скарзі не оскаржуються.
Разом з тим, на думку прокурора, суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального закону і дійшов безпідставного висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням. Звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням, суд, всупереч вимогам ч.2 ст.374 КПК України, не навів у вироку вагомих підстав, які б давали можливість такого звільнення.
На думку апелянта, суд визначаючи вид і розмір покарання обвинуваченому, не взяв до уваги, що встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння здійснив виїзд з проїжджої частини дорогим на праве узбіччя, де допустив наїзд на малолітніх пішоходів і це призвело до спричинення тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим.
Апелянт вказує, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з вирубуванням, не відповідає вимогам ст.75 КК України, належним чином не вмотивоване та постановлене без урахування конкретних обставин справи, тому вирок щодо останнього підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.
На думку апелянта, судом першої інстанції при таких обставинах не дотримано загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення і допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення надто м`якого покарання, що є підставою для скасування вирку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
В своєму запереченні на апеляційну скаргу захисник зазначає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суд виносячи вирок чітко зазначив, що ОСОБА_7 по місцю праці та проживання характеризується виключно з позитивної сторони, проживає разом із сім`єю та близькими родичами, здійснює трудову діяльність, скарг на його поведінку до органів місцевого самоврядування не надходило і за даними сільської ради він має виключно позитивні відгуки, за обліковими даними ГУНП Закарпатської області раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Крім цього, суд призначаючи покарання обвинуваченому, врахував обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, злочин вчинив вперше, раніше не судимий, є позитивною особою та здійснював трудову діяльність, повністю в добровільному порядку відшкодував завдану злочином шкоду, що підтверджується посвідченою приватним нотаріусом заявою ОСОБА_12 . Зазначає, що суд першої інстанції врахував обставину, що обтяжує покарання вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, на думку захисника ОСОБА_9 вирок є законним, обґрунтованим та справедливим.
В судове засідання суду апеляційної інстанції законні представники потерпілих будучи повідомленими про час та дату судового засідання не прибули, натомість в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про розгляд справи без їхньої участі.
Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляційну скаргу та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та правильність кваліфікації його діяння за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.
Як вбачається зі змісту ст.75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження, виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався та в порушення загальних засад призначення покарання застосував обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про його звільнення на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані що характеризують обвинуваченого, його вік, те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання та праці.
Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких, обставинам його вчинення, а саме вчинення такого у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого малолітня потерпіла ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а малолітня потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, ступеню суспільної небезпеки скоєного.
Наведені вище обставини дають колегії суддів апеляційного суду підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання з ізоляцією від суспільства.
Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи прокурора про необґрунтованість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, а отже таке звільнення пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, яке не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже є явно несправедливим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В силу положень п.4 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п.4 ч.1 ст. 409, п. 2 ч.1 ст. 413, ст.414 КПК України в частині застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п.4 ч.1, ч.2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, суд апеляційної інстанції враховує обставини скоєної дорожньо-транспотної пригоди, що мала наслідком заподіяння малолітній потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, та малолітній потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання та праці характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття, сприяння розкриттю злочину, повне в добровільному порядку відшкодування завданої злочином шкоди, обставину, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, яке за своїм видом та мірою буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.
Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та особи обвинуваченого, вважає за необхідне призначити його у виді 1 (одного) року.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку в апеляційному порядку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 - задоволити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання перебування під вартою з 09 вересня 2019 року по 20 грудня 2019 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді