№ 1-кп/755/197/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006395 від 30.07.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семиполки, Броварського р-ну, Київської області, українця, громадянина України, працюючого комплектувальником у супермаркеті «Фоззі», одруженого, маючого дитину 2014 р.н., із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20.07.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; 14.03.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі, звільнився 29.09.2017 року з Божковської ВК № 16, згідно ухвали Полтавського районного суду від 21.09.2017 року на підставі Закону України «Про амністію» у 2016 році від 22.12.2016 року; 18.12.2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним
ОСОБА_4 , 30 липня 2019 року, близько 11 години 40 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. А. Малишка, 31, де помітив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та в нього виник прямий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене повторно, при чому, обравши предметом свого злочинного посягання золотий ланцюжок та золотий хрестик, які були одягнуті на шиї ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, керуючись корисливим мотивом ОСОБА_4 , усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, підійшовши позаду потерпілої та з метою подолання волі до опору з її боку, схопив за шию потерпілу ОСОБА_9 , почав придушувати останню, у результаті чого, потерпіла втратила можливість опиратися протиправним діям з боку ОСОБА_4 , а він, у свою чергу, зняв через голову належні потерпілій золотий ланцюжок, вартістю 5000 (п`ять тисяч) гривень, на якому був золотий хрестик, вартістю 5000 (п`ять тисяч) гривень. У подальшому, утримуючи майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Так, унаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 10 тис.грн.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 з приводу пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України показав, що 30 липня 2019 року він зустрів свою колишню дружину в трамваї, з якою вийшли на зупинці вул. Бойченка у м. Києві десь ближче до обіду. Коли вони йшли разом у сторону вул. Малишка, то він побачив потерпілу, в якої вирішив викрасти золотий ланцюжок, так як напередодні у його сина було день народження, він хотів зробити йому подарунок, а коштів у нього не було. Так, не повідомляючи нічого своїй колишній дружині, він підійшов позаду потерпілої та ривком правою рукою ззаду зірвав золотий ланцюжок, на якому допускає, був золотий хрестик. Зокрема, пояснив, що він не придушував потерпілу, а зірвав ланцюжок ривком ззаду і допускає, що при цьому ланцюжок міг здавлювати шию потерпілої, але сам він її не придушував, до шиї не торкався. У подальшому, знаходячись на Миропільській, він побачив працівників поліції разом з потерпілою, викинув ланцюжок на землю, а потерпіла, у свою чергу, відразу його впізнала, після чого, його було затримано. Зазначив, що щиро кається у скоєному, вину свою визнає, жалкує про вчинене, просив вибачення у потерпілої, цивільний позов у частині матеріальної шкоди визнав частково.

Оцінка суду
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами та показаннями потерпілої та свідками, які попереджались про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитана, у порядку ст. 353 КПК України, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 29 липня 2019 року, напередодні події, їй зробили операцію на очі. Наступного дня, тобто 30.07.2019 року, вона була записана на прийом до сімейного лікаря на 10 год. 30 хв., а о 12 год. 30 хв. вона мала пройти огляд у медичній клініці для перевірки зору після операції. Так як операція проводилась під наркозом, вона не їла добу, тому, 30.07.2019 року вона пішла до кіоску, купила молока та направилась додому по вулиці Малишка по пішохідній доріжці та зайшла у двір поруч свого будинку. Пройшовши метрів 20, її зненацька хтось сильно придушив рукою за шию ззаду та вона відчула, що щось різко начебто порізало їй шию, заділо вухо та їй не було чим дихати. Відразу вона не зрозуміла, що відбувається, обернулась наліво і побачила як молодий, високий та кремезний чоловік біжить, тримаючи у руках золотий ланцюжок, на якому висів золотий хрестик, який вона відразу впізнала. Отямившись від несподіваного, вона почала кричати у слід молодому чоловікові, почала швидко йти за ним, наскільки мала сил, але він продовжував йти з її ланцюжком і доки він не зайшов за будинок, вона постійно вела його своїм поглядом. Вона все одно йшла за ним, його вже видно не було, але вона побачила ще жінку, яка стояла між 5 і 6 будинком та дивилась у її бік. Потім, вона дійшла до будинку, вийшла на проїжджу частину дороги, подивилась вліво-вправо та подумала, що та жінка, це знайома обвинуваченого і тому вирішила піти, оскільки переживала за себе, так як була після операції. Вона направилась додому, зателефонувала в поліцію, розповіла про подію і їй сказали, щоб вона зачекала. Поки вона вийшла на вулицю, уже на подвір`ї, їй зателефонували працівники поліції, яким вона повідомила, що їй необхідно їхати до лікаря, так як була записана, але працівники поліції відповіли, що спочатку вони будуть шукати обвинуваченого, а потім відвезуть її до лікарні. Вони сіли в авто і почати їздити по сусіднім дворам, шукаючи обвинуваченого, якого вона помітила, тому вони зупинилися і вона відразу його впізнала і впізнала свій золотий хрестик. Зокрема, зазначила, що цивільний позов підтримує в повному обсязі, вважає, що дії обвинуваченого призвели до погіршення її стану здоров`я, що подальшому потягло за собою тривале лікування. З приводу міри порання зазначила, що, на її думку, обвинуваченому необхідно призначити міру покарання, пов`язану з позбавлення волі;

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_11 суду показав, що влітку 2019 року, точної дати не пам`ятає, прямуючи до магазину, до нього підійшов працівник поліції та запропонував бути понятим, на що він погодився. Йому та іншому понятому пояснили, що у жінки викрали ланцюжок. На місці, куди він прийшов разом із правоохоронцем, знаходився обвинувачений, працівники поліції та десь дві-три особи в цивільному. Понятим показали золотий ланцюжок, який підняли з підлоги біля обвинуваченого, точне місце не пам`ятає, оскільки було багато людей та повідомили, що він був вилучений в обвинуваченого, після чого, поклали його до поліетиленового пакету, запечатали та він поставив свій підпис;

- допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_12 суду показала, що до події вона з обвинуваченим ОСОБА_4 знайома не була. 30 липня 2019 року, приблизно о 12 годині 00 хвилини, перебуваючи на чергуванні як працівник поліції, вони отримали виклик про грабіж за адресою: АДРЕСА_3 . Прибувши на місце події, потерпіла повідомила, що дві невідомі їй особи, хлопець та дівчина, шляхом ривка зірвали з неї ланцюжок та втекли. Зривав ланцюжок саме чоловік, а дівчина, знаходилася неподалік та спостерігала. Сама подія відбувалася між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Під час обстеження прилеглої території будинку, вони проїжджали повз зупинку громадського транспорту, де по вул. Миропільській потерпіла помітила осіб, які були схожі на тих, що вчинили грабіж. На зупинці знаходилися хлопець та дівчина. Хлопець сидів безпосередньо на зупинці нахилений вперед, а поруч з ним дівчина. Потерпіла повідомила, що це саме ті особи, які вчинили грабіж. Вони їх затримали та викликали слідчо-оперативну групу. Коли знайшли золотий ланцюжок, то хрестика на ньому не було;

- допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_13 суду показав, що 30.07.2019 року, близько 12 години дня, перебуваючи на патрулюванні із працівником поліції ОСОБА_12 , отримали виклик про грабіж. Прибувши на виклик за адресою: АДРЕСА_3 , вони побачили жінку, яка повідомила, що направляючись до лікаря, до неї підійшов невідомий їй чоловік, що перебував разом із жінкою та зірвав ланцюжок з її шиї, після чого, вони побігли в сторону вул. Миропільської. Потерпіла говорила, що у неї болить шия, однак, видимих слідів він не помітив. Потерпіла сіла до них в авто, та, проїзжаючи по вул. Миропільській, біля зупинки громадського транспорту, вона попрохала зупинити авто, оскільки помітила на зупинці особу, що зірвала ланцюжок, та вказала на обвинуваченого. Далі вони провели затримання, викликали слідчо-оперативну групу, працівники якої по приїзду знайшли на зупинці золотий ланцюжок під ящиком із сміттям, який знаходився менше метра від чоловіка, а саме обвинуваченого, якого він впізнає.

Суд, оцінює показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- протоколом огляду місця події від 30.07.2019 року, з якого вбачається, що під час огляду біля будинку № 23 по вул. Миропільській у м. Києві на лавочці сидить чоловік, який представився як ОСОБА_4 , поряд з яким на землі знаходиться біла коробка, під якою виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет із пазовим замком, в якому знаходиться цепочка із металу жовтого кольору, приблизно 70 см, який поміщено до конверту та опечатано (т. 2 а.п. 33-34);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання та додатком до нього за фотознімками від 30.07.2019 року, на якому свідок ОСОБА_12 впізнала особу на фото № 3 ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за формою вух, очей, овалом лиця, іншими особливими ознаками (т.2 а.п. 43);

- протоколом огляду речей від 29.08.2019 року, з якого вбачається, що під час огляду є ланцюжок з металу жовтого кольору, який знаходиться в прозорому поліетиленовому пакеті, який поміщено в коричневий паперовий конверт та скріплений печаткою «Для пакетів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві» з підписами понятих за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 23, в м. Києві (том 2 а.п. 44-45);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів від 30.07.2019 року, а саме прозорий поліетиленовий пакет із замком, в якому знаходиться цепочка із металу жовтого кольору, який в подальшому було поміщено до паперового, коричневого конверту та опечатано (том 2 а.п. 46);

- постановою про визнання та приєднання речових доказів від 05.08.2019 року, а саме одну тряпчату сумку, оливкового кольору із написом «Puma» з особистими речами ОСОБА_4 , які були поміщені до поліетиленового пакету, блакитного кольору, горловина прошита ниткою чорного кольору, кінці якої скріплено печаткою «Для пакетів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві» з пояснювальним записом (том 2 а.п. 48).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого, який повинний нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, є доведеною, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: одружений (т. 2 а.п. 54), має сина, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.п. 55), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває ( т. 2 а.п. 57-58), раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому, так як щиро каявся, прохав вибачення у потерпілої.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 , його особи, наявності обтяжуючої обставини, конкретних обставин кримінального провадження, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку
Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , з яким обвинувачений ОСОБА_4 погодився частково, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 на суму 51 025 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 50 тис. грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині матеріальної шкоди потерпіла ОСОБА_9 зазначила суму викраденого майна, а також послалася на те, що у результаті злочинних дій ОСОБА_4 вона понесла й інші матеріальні витрати, які, на її думку, останній повинен відшкодувати, оскільки вона є пенсіонером, отримує пенсію за віком розмірі 3255 гривень, а після вчинення обвинуваченим даного злочину у неї дуже погіршилось здоров`я, вона зверталась за медичною допомогою до лікарів невропатолога, кардіолога і проходила відповідне лікування, на що змушена була витрачати свій час і грошові кошти. У неї різко підвищився тиск, кілька разів після події втрачала свідомість, у результаті нервового стресу знов стала стрімко розвиватись глаукома очей і зараз вона майже нічого не бачить, потрібно робити відповідну операцію, через що у неї значні матеріальні труднощі і моральні страждання. Все її попереднє лікування, у том числі й проведення двох операцій на очах, втратило повний оздоровчий ефект через злочинні дії ОСОБА_4 . Зокрема, у період з 22 квітня по 01 травня 2019 року вона проходила стаціонарне лікування в КМКЛ № 9, їй поставили діагноз мішана глаукома і катаракта обох очей та під час даного стаціонарного обстеження і лікування нею на придбання виписаних ліків було витрачено тисячі гривень. 29 травня 2019 року лікарями ТОВ «ОК Новий зір» їй було зроблено операцію на очах, за проведення якої в загальній сумі нею було сплачено 8030 гривень, а 29.07.2019 року напередодні події у зв`язку з рекомендаціями лікарів в тій же самій клініці їй було проведено другу операцію на правому оці, за проведення якої в загальній сумі було сплачено 11 тисяч 995 гривень. Злочинні дії ОСОБА_4 знищили повний оздоровчий ефект хірургічного лікування її очей, а 30.07.2019 року, коли вона із закритим спеціальними окулярами оком, на наступний день після операції на ньому, проходила біля будинку № 31 по вул. А.Малишка в м. Києві, плануючи, згідно домовленості з лікарями ТОВ «Новий зір» прийти до них на післяопераційний огляд, то на неї здійснив напад ОСОБА_4 і через це їй сказали, що необхідно буде робити ще одну операцію, вартістю 9 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки , а, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Так, на обґрунтування своїх позовних вимог потерпіла надала рахунки на оплату датовані з 29.05.2019 року по 29.07.2019 року, тобто витрати, які нею понесені до події, що є предметом розгляду, яка мала місце 30.07.2020 року.

Зокрема, посилання потерпілої на те, що після події 30.07.2019 року, вона понесла ще витрати і можливо в майбутньому також буде потребувати лікування і вона пов`язує погіршення стану здоров`я саме з діями обвинуваченого, також не можуть братися до уваги, оскільки суду не надано будь-яких доказів (консультативних висновків, експертиз тощо), на рахунок того, що між злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_4 та погіршенням стану здоров`я потерпілої у подальшому є причинно-наслідковий зв`язок, а, відповідно, до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана саме кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав цивільний позов в частині викрадених речей на суму 10 тис. грн., то в частині матеріальної шкоди цивільний позов необхідно задовольнити частково.

Що стосується питання відшкодування моральної шкоди
Частинами 1, 2, 3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи стан здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , її пояснення, її вік, є особою 1945 р.н., те, що вона морально страждала і страждає у зв`язку із подією 30.07.2019 року, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 40 тис. грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково зарахувати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року та остаточно призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 30 липня 2019 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 10 тис. грн. та моральну шкоду в розмірі 40 тис. грн.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: цепочку із металу жовтого кольору, що передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_9 залишити у її власності;

одну тряпчату сумку, оливкового кольору із написом «Puma» з особистими речами ОСОБА_4 , які були поміщені до поліетиленового пакету, блакитного кольору, горловина прошита ниткою чорного кольору, кінці якої скріплено печаткою «Для пакетів Дніпровського УП ГУНП в м. Києві» повернути ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя