УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/43/18

Провадження № 1-кс/638/128/21

03.02.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
Слідчого судді ОСОБА_1
При секретарі ОСОБА_2
За участю прокурора ОСОБА_3
Захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Підозрюваного ОСОБА_6 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003442 від 10.07.2017 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, -

установив:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах підзахисного ОСОБА_6 про зміну останньому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-якій інший, не пов*язаний із позбавленням волі.
Своє клопотання обґрунтовує тим, що підозра, яка пред*явлена його підзахисному є необґрунтована та не доведена. Так, єдиним свідком по справі, на свідченнях якого ґрунтується підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, був ОСОБА_7 , який помер в березні 2020року та не був допитаний в порядку ст.. 225 КПК України, тому його свідчення не можуть бути належним доказом, окрім того, вони спростовуються показаннями інших свідків. Інших доказів вини підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового слідства, не встановлено. Що стосується підозри за ч.2 ст. 263 КК України, то вона теж не обґрунтована, оскільки в матеріалах кримінального провадження є свідчення підозрюваного що він лише користується автомобілем, який на праві власності належить іншій особі, та не мав жодного відношення до предметів, які перебували в салоні автомобілю, в тому числі до вилученого ножа. Що стосується інкримінованих злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 1 ст. 345 Кк України, то скоєння вказаних злочинів не підтверджено жодними доказами, окрім показань оперативних працівників поліції, які є зацікавленими особами у даному кримінальному провадженні, оскільки оперативні підрозділи національної поліції відповідно до ст.. 41 КПК України є складовою стороною обвинувачення. Також захисник зазначив, що за весь час тримання під варто, слідчими не проводяться жодні слідчі дії, а підозрюваний утримується під вартою виключно з метою психологічного тиску на нього, а не для забезпечення незалежного,повного та об*активного досудового розслідування. Вказане підтверджує той факт, що після постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу із визначенням розміру застави та після внесення такої застави, слідчий та працівники слідчого ізолятору відмовились повідомити місцезнаходження ОСОБА_6 , що унеможливило подати документи на підтвердження внесення застави та відповідно звільнення підозрюваного.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав своє клопотання в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 підтримали думку захисника ОСОБА_4 та просили суд задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечували проти заявленого клопотання, просили суд відмовити в його задоволенні, зазначивши що ризики, встановлені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.
Суд, заслухавши думки прокурора, слідчого, захисників, пояснення підозрюваного та вивчивши письмові матеріали, надані на підтвердження заявленого клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Судом при розгляді клопотання захисника про зміну запобіжного заходу враховано практику Європейського суду з прав людини (Рішення Летельє проти Франції від 26.06.1991 та Мироненко і Мартенко проти України від 10.12.2009), відповідно до якої рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецедентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» 1969 року); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» 1968 року).
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжкого умисного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_6 може ухилитися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також приходить до висновку про те, що хоча тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Також, суд враховує характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Суд вважає, що ризики, вказані слідчим в клопотанні про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в клопотаннях про продовження строку тримання під вартою, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, знищення або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення інших кримінальних правопорушент злочинів, на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, особу потерпілих, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.
Крім того, посилання сторони захисту як на підставу, яка обґрунтовує зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід,не пов*язаний із триманням під вартою, на те, що суду стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, суд не вважає підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на даній стадії процесу, так як питання винуватості особи та оцінку досліджених доказів по справі суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.
Посилання захисту, що підозрюваний утримується під вартою без достатніх на це підстав, суд не може розцінювати як підставу задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов*язаний з триманням під вартою, так як вищезазначені обставини з урахуванням серйозності обвинувачення та обставин скоєння злочину, та суворості покарання, яке може бути призначено підозрюваному у разі доведеності його вини, не свідчать про наявність у підозрюваного ОСОБА_6 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду.
Таким чином, матеріали провадження не містять, а стороною захисту не надано, інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
З урахуванням вищевикладеного судом не вбачається підстав для зміни підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов*язаний з триманням під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, а обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Окрім того, суд зазначає, що прокурором було подано апеляційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2020, якою ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави. Розглянувши апеляцію прокурора, судова колегія Харківського апеляційного суду погодилась із законністю обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, скасувавши ухвалу суду лише в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що викладено в ухвалі суду від 17 листопада 2020року.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючи данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа підозрюється у скоєнні в тому числі тяжкого злочину, враховуючи інші зібрані досудовим слідством матеріали кримінального провадження, та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним відмовити захисникові підозрюваного ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.177,178,194,201,206,372,395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Заяву захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003442 від 10.07.2017 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Повний текст ухвали складено 08.02.2021.

Слідчий суддя: