Справа №750/3986/20
Провадження №1-кп/750/272/20
У Х В А Л А

27 листопада 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001648 від 06.03.2020, по обвинуваченню ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк дії обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , який спливає 28 листопада 2020 року, мотивуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою до його застосування, на даний час не змінилися і продовжують існувати. Вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який домашній арешт не має.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 28 листопада 2020 року, однак розгляд кримінального провадження не завершено, у кримінальному провадженні призначено додаткову судово-медичну експертизу, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, які продовжують існувати та які не зменшились, а саме ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до 8 років, інше, хоча і відноситься до категорії нетяжких злочинів, проте було вчинено щодо працівника правоохоронного органу, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у такому правопорушенні, та враховуючи його поведінку під час затримання, може переховуватись від суду, залишити місце проживання у будь-який час, оскільки йому достеменно відомо щодо ймовірної відповідальності за даними кримінальними правопорушеннями, незаконно впливати на потерпілих з метою зміни наданих показань, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на перелік речей, виявлених при огляді місця події, крім того, не встановлена наявність стабільної роботи та доходи від такої, тобто не встановлено законних джерел до існування, що свідчить про те, що джерелом його можуть бути доходи, отримані в результаті злочинної діяльності, також може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частина викрадених речей та можливі знаряддя злочину залишаються незнайденими, також враховані його вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, приймається до уваги мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість. Також, судом береться до уваги, що одне з кримінальних правопорушень, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , хоча і не є тяжким, проте вчинене із застосуванням фізичного опору працівнику поліції, внаслідок чого той отримав тілесні ушкодження. При цьому суд керується і завданнями кримінального провадження, котрими є захист особи, суспільства та держави, враховуючи механізм та мотивацію протиправної діяльності з боку обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що з часу обрання до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися підстави для такого запобіжного заходу. Зважаючи на позицію ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих по кримінальному провадженню, має місце. Суд бере до уваги і те, що перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, а ніж тримання під вартою, ОСОБА_5 зможе переховуватися від суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, може викликати його втечу. Також суд бере до уваги і те, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, а тому має місце такий ризик, як можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення. До того ж,обвинувачений ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки місце знаходження частини викрадених речей та можливі знаряддя злочину на даний час невідоме. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, визначені ст. 176 КПК України, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу. Переконливих доводів щодо запобігання наявних ризиків не надано, а тому підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не вбачається.

Виходячи з принципу правової визначеності суд вважає необхідним з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до 24 січня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 193, 199, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 25 січня 2021 року з подальшим триманням в Чернігівському слідчому ізоляторі.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1