Справа 556/1655/18
Номер провадження 1-кп/556/17/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Рядок статзвіту № 35

01.12.2020 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець кримінальне провадження №0000350 від 28.07.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не військовозобов"язаного, освіта середня, не працює, раніше судимого вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2020 року за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.240-1 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з дворічним іспитовим строком,-

За ч.1 ст. 289 , ч.2 ст.289 КК України,-

Встановив:

27 липня 2018 року, біля 22 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на автодорозі біля будинку №9 по вул. Богдана Хмельницького в с. Полиці Володимирецького району Рівненської області, переконавшись що за його діями ніхто не слідкує, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів мотоциклом марки «Lifan LF 150-2E» чорного кольору, без реєстраційного номерного знаку, що стояв на узбіччі та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 19 116 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.
Крім того, 10 серпня 2018 року, біля 11 години, ОСОБА_4 перебуваючи на території КЗ «Володимирецька ЦРЛ», що знаходиться за адресою смт. Володимирець вул. Грушевського,39 Рівненської області, маючи умисел незаконно заволодіти транспортним засобом, переконавшись що за його діями ніхто не слідкує, шляхом вільного доступу, незаконно, повторно, заволодів мотоциклом, марки «VIPER V150N» синього кольору, без реєстраційного номерного знаку, що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , чим завдав останньому майнову шкоду на загальну суму 15 540 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.
Свою вину в інкримінованому злочині обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю, розкаюється у вчиненому, покази давати відмовився, згідний з пред"явленим обвинуваченням.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч. 2 ст. 289 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності його позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 .

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, проаналізувавши вище вказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів та вважає, що органами досудового розслідування його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, та за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

При обранні міри покарання, суд враховує, згідно ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчинених правопорушень, особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання, що вчинив тяжкий злочин.

Обставинами, які помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Як зазначено в ст.. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 вину визнав, розкаявся у вчиненому, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується, збитки частково відшкодовано.

Як зазначено у досудовій доповіді органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушення, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк, може становити дуже високу небезпеку для суспільства.

При визначенні покарання обвинуваченому, суд також враховує наступне.

25 вересня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до статті 289 Кримінального кодексу України щодо протидії незаконному заволодінню транспортним засобом» від 03.09.2020 року № 875-IX (далі - Закон № 875-IX), яким було внесені зміни до санкції ч. 1 ст.289 КК України. Вказаним Законом № 875-IX було посилено кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, ОСОБА_4 вчинив у липня 2018 року.

Оскільки Законом 875-IX посилено кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, то з урахуванням приписів ч. 2 ст. 5 КК України, цей Закон зворотньої дії не має, і при призначенні покарання ОСОБА_4 слід застосувати санкцію ч. 1 ст. 289 КК України у редакції, яка діяла на момент вчинення злочину, тобто до набрання чинності Законом № 875-IX.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також відомості про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді та рекомендації органу пробації, тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та відбування покарання, у зв`язку із чим вважає за необхідне обрати йому міру покарання в межах санкцій відповідних статей, із визначенням остаточної міри покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у відповідності до правил ч.1-3 ст.70 КК України.
Разом з тим, враховуючи тяжкість злочинів, особу винного, конкретні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, збитки частково відшкодував.

Призначене покарання, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При цьому, у відповідності до ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 5 червня 2020 року, ОСОБА_4 повинна бути обрана остаточна міра покарання за сукупністю злочинів.
Так, як вбачається із названих норм кримінального закону, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За цими ж правилами, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги, що всі вказані у даному вироку злочини ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 5 червня 2020 року, а також приймаючи до уваги, що від відбування покарання обвинувачений був звільнений, суд приходить до висновку, що остаточна міра покарання ОСОБА_4 підлягає обранню шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч. 2 ст.289 КК України і призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 289 КК України: 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України: 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання, за сукупністю злочинів: 5 (п`ять) років позбавлення волі, без конфіскації майна..

На підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироку Володимирецького районного суду Рівненської області від 5 червня 2020 року, призначити ОСОБА_4 остаточну міру покарання, за сукупністю злочинів, у вигляді 5 (п"яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна..
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із дворічним іспитовим строком.
Покласти на ОСОБА_4 такі обов"язки, згідно ч.1, 2 ст.76 КК України:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: автомобіль марки WOLKSWAGEN модель LT35, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_8 .

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суду протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, а потерпілим, які не були присутні в судовому засіданні, направити не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

.

Суддя: ОСОБА_1