У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 172/1023/15

№ 1-кп/183/316/20

29 вересня 2020 року м. Новомосковськ

Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000267 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 348 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 22.08.2018 року з Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України, яке відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_9 та суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зв`язку з закінченням повноважень судді ОСОБА_10 вказане кримінальне провадження протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2018 року було передано головуючому судді ОСОБА_1 у складі визначеної колегії суддів. Підготовче судове засідання по зазначеному кримінальному провадженню було призначено на 14.12.2018 року, однак не було проведено в строк відповідно з вимогами ст. 314 КПК України у зв`язку із неявкою учасників процесу в судове засідання, та неодноразовими клопотаннями учасників провадження про його відкладення з різних підстав, тому підготовче судове засідання проведено лише 29.09.2020 року.

Потерпілий ОСОБА_11 25.09.2020 року через канцелярію суду подав позовну заяву про стягнення з ОСОБА_5 на його користь моральної та матеріальної шкоди у сумі 500000 грн. та накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення поданого цивільного позову.
Прокурор ОСОБА_6 вважає за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки підстав для його повернення та закриття кримінального провадження немає. Не заперечував проти доручення до матеріалів кримінального провадження поданого потерпілим цивільного позову.

Представник потерпілого ОСОБА_8 не заперечував проти призначення обвинувального акту до розгляду, заперечив проти клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, вважає, що порушень вимог КПК України про які йдеться в клопотанні захисників немає, оскільки суд не перейшов до дослідження документів по кримінальному провадженню. Подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підтримав подану через канцелярію суду потерпілим ОСОБА_11 позовну заяву про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти призначення обвинувального акту до розгляду, підтримав подане ним та адвокатом ОСОБА_12 20.05.2019 року клопотання про повернення обвинувального акту, просив повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам процесуального законодавства України. Щодо доручення до матеріалів провадження позовної заяви потерпілого зазначив, що позовну заяву йому вручено не було, тому чи відповідає вона вимогам ЦПК України він не знає. Заперечував проти заявленого представником потерпілого клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому, зазначив, що з даним клопотанням може звернутися лише слідчий та прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_5 , з усіх питань окремо, підтримав позицію захисника ОСОБА_7 .

Вислухавши думку учасників провадження, перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України, та дослідив клопотання сторони захисту про його повернення, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вказаною нормою законодавець встановив вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом прокурору, що передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Нормами чинного законодавства передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.
Як вбачається з обвинувального акта відносно ОСОБА_5 обвинуваченого за ст. 348 КК України вказані вимоги закону органом досудового розслідування були дотримані, в обвинувальному акті зазначені всі обов`язкові відомості, визначені ч. 2 ст. 291 КПК України . З огляду на те, що досудове розслідування по кримінальному провадження відносно ОСОБА_5 завершено, учасників провадження про це повідомлено та зі змістом обвинувального акту ознайомлено у визначеному законом порядку, тому обвинувачення ОСОБА_5 слід вважати таким, що сформульовано органом досудового розслідування в обвинувальному акті відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а клопотання сторони захисту з цього питання є необґрунтованими. Доводи захисників щодо неконкретності обвинувачення та недоліків щодо складення реєстру матеріалів досудового розслідування можуть бути перевірені лише під час судового розгляду із дослідженням письмових доказів та процесуальних документів.
Щодо посилання, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 було складено та вручено поза межами строку досудового розслідування колегія суддів зазначає, що вирішення вказаного питання на стадії підготовчого судового провадження є передчасним та таким, що порушує, передбачений статтею 26 КПК України, принцип диспозитивності, згідно до якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Тобто повертаючи обвинувальний акт прокурору з зазначених захисниками в клопотанні підстав, суд вдасться до аналізу та формулювання певних висновків, фактично оцінивши обставини, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, чим вийде за межі предмету судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд не вправі давати оцінку доказам та обставинам наведеним в обвинувальному акті та здійснювати аналіз процесуальних дій проведених органом досудового розслідування у підготовчому судовому засіданні, крім випадків передбачених статтею 303 КПК України.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору необхідно відмовити та призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Дослідивши клопотання представника потерпілого з приводу обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вислухавши думку учасників судового провадження з вказаного питання, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 4 ст. 176 КПК України, передбачено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до статті 331 КПК України, яка є спеціальною нормою щодо вирішення питання про обрання запобіжного заходу в суді, представник потерпілого не наділений правом подавати клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Згідно положень статті 340 КПК України потерпілий користується правами сторони обвинувачення лише у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді.
Тому, з урахуванням зазначеного, представник потерпілого ОСОБА_8 , є неналежним суб`єктом для подання клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Дослідивши цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином та вислухавши думку учасників судового провадження з вказаного питання, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У відповідності до ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Так, відповідно ч. 3 ст. 175 ЦПК містить перелік вимог, які повинна містити позовна заява.
Однак в поданому позивачем ОСОБА_11 цивільному позові не в повній мірі виконані вимоги статті 175 ЦПК України, а саме: не зазначено, реєстраційні номери облікових карт платників податків (для фізичних осіб) за їх наявності або номери і серію паспорта сторін, відомі номери засобів зв`язку, офіційні електронні адреси та адреси електронної пошти сторін, якщо такі відомі, поштові індекси.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 175 ЦПК України зазначається ціна позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, при цьому за змістом ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Однак в поданій позовній заяві позивачем взагалі не зазначено розмірі матеріальної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача, оскільки як вбачається зі змісту позовної заяви заявлена сума в 500000 гривень є позовною вимогою про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно із частиною 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Всупереч зазначеному позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження викладених в ній обставин.
Крім того, відповідно до п. 10 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною 4 ст. 175 ЦПК України передбачено, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 175 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Що стосується клопотання потерпілого ОСОБА_11 стосовно накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову, колегія суддів вважає, що воно не може бути задоволене з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, суд повинен враховувати, у тому числі розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Так відповідно до норм ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки потерпілим ОСОБА_11 , вказані вимоги не дотримано, не доведено необхідність арешту майна ОСОБА_5 , та наявність передбачених вказаною вище нормою КПК України ризиків, колегія суддів вважає клопотання не обґрунтованим, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. 348 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.00 годину 08 жовтня 2020 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участю учасників процесу.

В задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту відмовити.

В задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_8 про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_5 на його користь матеріальних та моральних збитків в сумі 500 000 гривень - залишити без руху.

Надати ОСОБА_11 семиденний строк, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

У разі невиконання ОСОБА_11 вимог ухвали у встановлений строк, позовна заява буде вважатись не поданою та буде повернута позивачу.

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_11 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3