ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1638/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
заявника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність, незаконні дії і рішення співробітників спеціальної поліції у проведенні досудових слідчих дій у кримінальному провадженні, відповідно до пунктів 1-10 ч. 1 ст. 303 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність, незаконні дії і рішення співробітників спеціальної поліції у проведенні досудових слідчих дій у кримінальному провадженні, відповідно до пунктів 1-10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року, а скаргу задовольнити і скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, коли така дійсно існує.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 посилається на порушення закону з боку співробітників «Спец поліції» і слідчого ОСОБА_7 , які полягали у невиконанні вимог відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, посилаючись на порушення: п.1 щодо бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про правопорушення у зв`язку з тим, що потерпілому завадили прийти за повісткою до слідчого, про що було повідомлено заявою до відділу «Спец поліції», перешкоджання в наданні і отриманні медичної допомоги потерпілому, про яку повідомлено наступною заявою та подання окремо скарги на бездіяльність слідчого до керівництва ГУ НП з приводу не проведення слідчих дій.

Також посилається на ст. 169 КПК України, а саме неповернення тимчасово вилученого майна, посилаючись на те, що тим самим були суттєво обмежені права і законні інтереси потерпілого під час досудового розслідування, а саме «до повернутої зламаної оправи окулярів не повернуто відучену з місця злочину лінзу з окулярів, неповернута і навмисно прихована занавіска з дверного отвору вхідних дверей кабінету ст. майстра, якою було засліплено потерпілого, не повернуто у первісний стан розірваний шпур кріплення занавіски в дверному отворі вхідних дверей; приховано суттєві речові докази з місця злочину, відсутній опис речових доказів, місце злочину не було своєчасно оглянуто експертами, доступ не був опечатаний тривалий час до мого зараження, слідчий уникав обов`язку видати постанову у проведенні судово медичної експертизи потерпілого, перешкоджання в отриманні результатів судово медичних експертиз тяжких тілесних ушкоджень потерпілим».

Посилається на те, що в оформленні матеріалів справи слідчий навмисно порушив порядок реєстрації отриманих документів щоб підтасовувати виправлені і підроблені під хибні висновки і рішення докази. Також посилається на п.2 зазначеної статті, а саме на зупинення досудового розслідування, у зв`язку з постійними посиланнями про карантинні обмеження, не виклик свідків, не проведення слідчих дій та отримання ним незрозумілих вимог і на п.3 та п. 4 , посилаючись на підроблення у шахрайський спосіб без повідомлення потерпілого висновку комісії з охорони праці, з посиланням про відсутність складу злочину і закриття справи слідчим ОСОБА_7 . Зазначив, що у висновках і рішеннях немає ніяких свідчень про будь-яку участь прокурора в проведенні кримінального провадження, посилаючись при цьому на п. 4 вказаної статті КПК України.

Вказав, що наслідками службових порушень співробітниками поліції стала низка прихованих злочинів, про які повідомляв потерпілий: невиплата зарплати, крадіжки матеріальних і грошових державних цінностей за попередньою змовою, усунення прокурорського нагляду, посилаючись на п.5 вказаної статті щодо рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Також посилався на пункт 6 щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого, або прокурора при застосування заходів безпеки передбачених законом, оскільки вважав, що в даному випадку слідчий діяв в інтересах злочинців за корупційною змовою з керівництвом роботодавця і поліції, а також на п. 7 щодо оскарження рішення слідчого, про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. При цьому зазначив, що слідчий неодноразово відмовлявся в проведенні обстеження місця злочину за клопотаннями потерпілого, посилаючись на відсутність доступу на територію підприємства і у приміщення. Щодо оскарження п.8 посилався на те, що потерпілого не поставлено до відома про такі рішення, а дії і корупційні домовленості приховуються. Скаржився на порушення п.9-1 зазначеної статті, при цьому зазначивши, що потерпілим подавалась скарга прокурору про затримку виплати заробітної плати роботодавцем і п.10 щодо повідомлення слідчого про підозру, оскільки вказав, що в заявах і скаргах від потерпілого повідомлялося про попередню змову кількох осіб у приготуванні і скоєнні низки злочинних дій, від підробок фінансових документів, крадіжок до замаху на вбивство. Слідчим не було висунуто підозри злочинцям, що вважає корупційною змовою, так як злочинці і їх спільники уникають відповідальності. Також вважає порушеним п.11 вказаної статті, щодо відмови слідчого в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав передбачених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК , оскільки вважає, що незаконна корупційна змова при закритті провадження без будь яких законних причин можлива лише формальна підробка службових паперів з метою приховування злочину і уникнення відповідальності за систематичні порушення чинного законодавства. Вважає ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року необґрунтованою та незаконною і просить її скасувати. При цьому зазначив, що оскаржувану ухвалу отримав 11.08.2020 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухав доповідь судді, пояснення апелянта, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевірив матеріали судового провадження судова колегія приходить до наступного.

23.07.2020 р. ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність, незаконні дії і рішення співробітників спеціальної поліції у проведенні досудових слідчих дій у кримінальному провадженні, відповідно до пунктів 1-10 ч. 1 ст. 303 КПК України, в якій просив прийняти скаргу до розгляду та зобов`язати старшого лейтенанта ОСОБА_7 слідчого відділу Спеціальної поліції ГУ НПП в Харківській області повідомити позивача про відміну закриття справи, змінити висновки і вжити належних заходів з проведення слідчих дій у досудовому порядку по кримінальній справі №0001839 від 24.12.2019 р., посилаючись на те, що слідчий ОСОБА_7 не сприяв досудовому розслідуванню кримінальної справи, не глядячи на те, що на його відділ надходили численні заяви, скарги, звернення та клопотання і не надав йому примірник рішення про закриття кримінальної справи.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року відмовлено у відкриті провадження за вказаною скаргою ОСОБА_6 з тих підстав, що положеннями ст.303 КПК України не передбачено оскарження таких рішень, дій чи бездіяльності прокурора про які просив заявник. Зі змісту прохальної частини скарги вбачається, що заявник просить зобов`язати старшого лейтенанта ОСОБА_7 слідчого ВСП ГУ НП в Харківській області повідомити позивача про відміну закриття справи, змінити висновки і вжити належних заходів з проведення слідчих дій у досудовому порядку по кримінальній справі №0001839 від 24.12.2019, які не зазначені у ст. 303 КПК України. Оскільки заявником не заявлено жодної з вимог, визначених у ст. 303 КПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за вказаною скаргою, при цьому роз`яснивши заявнику, право заявника звернутися до слідчого судді зі скаргою, з вимогами передбаченими ч. 1 ст. 303 КПК України, у встановленому чинним КПК України порядку.

Судова колегія погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Конкретні випадки подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст.303 КПК України. Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним. З огляду на це, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, рішення чи дії слідчого прокурора, а лише перелік яких та строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Виходячи зі змісту доводів, зазначених в скарзі, вони не збігаються з вимогами, які заявлені в прохальній частині скарги, оскільки ОСОБА_6 подав скаргу на бездіяльність, незаконні дії і рішення співробітників спеціальної поліції у проведенні досудових слідчих дій у кримінальному провадженні, відповідно до пунктів 1-10 ч. 1 ст. 303 КПК України. За таких обставин, внаслідок неконкретності та невизначеності доводів, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність відмови ОСОБА_6 у відкритті провадження за його скаргою, що не позбавляє ОСОБА_6 процесуальної можливості повторно звернутись до слідчого судді з відповідною скаргою в разі складення скарги у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 303 та 396 КПК України, з чітким визначенням свого процесуального статусу, окремого рішення або дії чи бездіяльності органів досудового розслідування, зазначивши окремо кожне питання відповідно до кожного пункту ст. 303 КПК України.

Також колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_6 його право, в разі неналежного виконання слідчим своїх процесуальних обов`язків звернутись з дисциплінарною скаргою до керівництва органу досудового розслідування, а разі недотримання розумних строків слідчим прокурором під час досудового розслідування, звернутись зі скаргою до прокурора вищого рівня в порядку ст. 308 КПК України.

При цьому, колегія суддів вбачає за необхідне роз`яснити ОСОБА_6 щодо можливості звернення за юридичною допомогою адвоката або, за наявності правових підстав, звернутися за правовою допомогою до Центру безоплатної правової допомоги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 законним і обґрунтованим. Відповідно, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді