Справа №:755/9801/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2019 року за №0000435 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Путивль, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, -

встановив:

до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підсудний Дніпровському районному суду м. Києва, підстави для закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акту відсутні.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти призначення обвинувального акту до розгляду, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника та заперечував проти призначення обвинувального акту до розгляду.
Вивчивши обвинувальний акт з додатками, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, при цьому виходить з наступного.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 291 КПК України вказує, які відомості мають міститися в обвинувальному акті. З передбаченого переліку вбачається, що обвинувальний акт має містити, в тому числі і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України з цього питання (Постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин злочину, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист.
Крім того, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст.6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (п.44 рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії» (Deweer v. Belgium), заява № 6903/75).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» («Mattoccia v. Italy»), що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття обвинувачення» національними судами».
Крім того, відповідно до п. а) частини 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має що найменше такі права бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Проте, формулювання обвинувачення, ні сам обвинувальний акт не містить детальної інформації щодо часу, місця, мотиву, способу вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203-2 КК України саме обвинуваченим ОСОБА_5 , що свідчить про те, що він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а саме ст. 291 КПК України та нормам міжнародного права - п. а) ст. 6 Конвенції та рішенням ЕСПЛ, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, тому є таким, що підлягає поверненню прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Отже, обвинувальний акт є спеціальним процесуальним рішенням, в якому відображаються підсумки досудового слідства, зроблені слідчим та прокурором, що в свою чергу обґрунтовуються належними та допустимими доказами, визначенням юридичної кваліфікації діянь підозрюваного та формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.
Саме тому він повинен бути складений із суворим дотриманням процесуального законодавства, щоб не допустити порушення прав та свобод особи.
Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті, який надійшов до суду, надана оцінка законності дій і іншої особи, без вказівки про процесуальний статус цієї особи у даному кримінальному провадженні.

Зокрема вказано наступне: «Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, в порушення вимог Закону України "Про заборону грального бізнесу в Україні" №1334-VI від 15 травня 2009 року, згідно з яким в Україні заборонено гральний бізнес - діяльність, пов`язану з організацією, проведенням та наданням можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, комп`ютерних симуляторах, у букмекерських конторах, в інтерактивних закладах, в електронному (віртуальному) казино незалежно від місця розташування сервера, що дає змогу учаснику, як отримати грошовий виграш, так і не отримати його залежно від випадковості, діючи умисно, з метою отримання прибутку, у грудні 2017 року, точний час органом досудового розслідування не встановлений, надали можливість доступу гравцям до азартних ігор».

Аналогічні порушення вимог кримінального процесуального законодавства при викладенні формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, допущено системно у всьому тексті викладеного обвинувачення.

Отже, обвинувальний акт містить у собі дані про вчинення ОСОБА_5 правопорушень разом з іншими особами, без зазначення про виділення матеріалів щодо цих осіб в окреме провадження, всупереч того, що обвинувальний акт не може містити обвинувачення щодо іншої особи без вказівки про процесуальний статус цієї особи, оскільки це порушує їх право на захист та позбавляє суд визначити межі судового розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки сформульоване останньому обвинувачення є неконкретизованим, чим порушено право обвинуваченого на захист.

Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акта чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акта чи реєстру на суттєві та не суттєві, чи такі, що перешкоджають або не перешкоджають розгляду справи по суті.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акта з недоліками є неприпустимим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог, та може призвести до необ`єктивного та неповного встановлення всіх обставин у справі та позбавить можливості постановити справедливе судове рішення .

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акта, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акта прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Наведені порушення вимог КПК України перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути справу і постановити законне й обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
Наведені вище порушення вимог КПК України,суд вважає істотними та такими,що перешкоджають для призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Так як судом прийнято рішення про повернення обвинувального акта прокурору,питання, пов`язані із підготовкою до судового розгляду, та інші подані до суду клопотання обвинуваченого судом не вирішуються.
Керуючись ст.ст. 283, 291, 314, 395 КПК України, суд

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2019 року за №0000435 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України- повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15.09.2020 року о 12 год 55 хв.

Суддя