УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000739 від 12.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини даного кримінального провадження та відповідне обґрунтування поданого клопотання з боку сторони обвинувачення.
Слідчим управління ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000739 від 12.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за заявою Народного депутата України ОСОБА_5 щодо зловживання службовими особами Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності та іншими особами своїм службовим становищем щодо приватизації об`єктів комунальної власності на території міста Одеси.
Так, в заяві зазначено, що 11 грудня 2019 року сесією Одеської міської ради ухвалено рішення №5479-VII «Про схвалення Переліку об`єктів малої приватизації комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які підлягають приватизації у 2020 році, та приватизацію цих об`єктів». Крім того, даний перелік доповнено іншими рішеннями Одеської міської ради.
Як вбачається зі змісту заяви, що більша частина об`єктів комунальної власності перебувають в оренді громадських організацій або новоутворених ФОПів протягом 2018-2019 років, які, згідно документації начебто витратили значні кошти на проведення ремонтів орендованих приміщень, але практично всі ремонтні роботи здійснювались протягом тижня, що не відповідає дійсності.
Згідно статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Приватизація об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду, здійснюється шляхом продажу на аукціоні або шляхом викупу, якщо виконуються умови, передбачені частиною другою цієї статті.
Орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації.
Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або представницьким органом місцевого самоврядування.
Водночас, статтею 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що об`єкти малої приватизації продаються виключно на електронних аукціонах. Порядок проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та Порядок відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків, розмір та порядок сплати плати за участь, визначення переможця за результатами електронного аукціону, а також порядок визначення додаткових умов продажу затверджуються Кабінетом Міністрів України.
На даний час у органу досудового розслідування є підстави вважити, що посадові особи Одеської міської ради, які зловживаючи своїм службовим становищем діючи в інтересах третіх осіб з метою отримання неправомірної вигоди, шляхом голосування та підписання документів здійснювали незаконне відчуження об`єктів комунальної власності Одеської міської ради.
З метою збору доказів, якими підтвердиться або спростовується факт вчинення злочину, а саме встановлення факту проведення орендарем робіт з поліпшення орендованого майна в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, 15.10.2020 слідчими слідчого управління ГУНП в Одеській області проведено огляд нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м, що розташовується за адресою: місто Одеса, пляж «Ланжерон», 1-Б.
Крім того, в ході огляду приміщення були виявлені сліди горіння в середині та по периметру будівлі.
У зв`язку з чим, органом досудового розслідування направлено запит до ГУ ДСНС України в Одеській області. Згідно відповіді №6001-5353/6017/2 від 02.11.2020 встановлено наступне, що в період з 03.12.2019 по фактичний час розгляду запиту, підрозділами Головного управління здійснено 7 виїздів на ліквідацію пожеж до пляжу «Ланжерон».
Охорону від пожежі підприємств, установ, організацій а інших об`єктів за адресами: м. Одеса, пляж «Ланжерон» 1-Б та Ланжерон 1-В, на підставі договорів Головне управління не організовувало та не забезпечувало.
Таким чином, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що факт, начебто пожежі за вказаними адресами документально не підтверджується та має ознаки фіктивності, з метою укриття факту не виконання орендарем обов`язкових умов проведення робіт з поліпшення орендованого майна з метою подальшого його викупу.
З метою забезпечення заходів кримінального провадження та враховуючи, що існує реальна загроза подальшого незаконного відчуження вищевказаних вказаних об`єктів нерухомості, виникла необхідність накласти арешт із забороною вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь - який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням майна, а саме: нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м, що розташовується за адресою: місто Одеса, пляж «Ланжерон», 1-Б.
25.09.2020 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні вказаних об`єктів нерухомості, оскільки є підстави вважати, що вказаний об`єкт нерухомості є об`єктом кримінально - протиправних дій.
Будь які відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні.
2. Вирішення питання порядку розгляду даного клопотання.
Від слідчого до початку розгляду клопотання про арешт майна надійшла заява про розгляд такого клопотання за його відсутності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи мету необхідності застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, як те випливає з поданого клопотання про арешт майна, оскільки згідно доводів, які наявні в такому клопотанні відомості щодо власника зазначеного у клопотанні об`єкту відсутні, слідчий суддя, з метою забезпечення арешту майна, а також в зв`язку з відсутністю відповідних відомостей щодо контактних даних зацікавлених осіб, приходить до переконання про необхідність розгляду даного клопотання про арешт майна без виклику таких осіб.

3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

4. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження №0000739 від 12.08.2020, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме за заявою Народного депутата України ОСОБА_5 щодо зловживання службовими особами Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності та іншими особами своїм службовим становищем щодо приватизації об`єктів комунальної власності на території міста Одеси.
Оскільки згідно поданого клопотання вбачається, що на теперішній час у сторони обвинувачення наявні підстави вважати, що факт начебто пожежі за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон», 1-Б, документально не підтверджується та містить ознаки фіктивності, з метою укриття факту не виконання орендарем обов`язкових умов проведення робіт з поліпшення орендованого майна з метою подальшого його викупу, враховуючи реальність загрози подальшого незаконного відчуження вищевказаного об`єкту, слідчий суддя приходить до переконання про його відповідність критеріям речових доказів, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність підстав для застосування в цілому в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення арешту майна.
В свою чергу, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), в свою чергу з цієї підстави арешт може бути накладено на майно й третіх осіб, які будь-якого процесуального статусу в рамках кримінального провадження не мають (абзац 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).

5. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з фактичних обставин даного кримінального провадження, фактично на теперішній час, згідно доводів сторони обвинувачення, наявна загроза можливого подальшого незаконного відчуження об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить, що завданням арешту майна в рамках такого кримінального провадження є необхідність запобігання настання такого ризику ризику подальшого відчуження.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні застосовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні земельні ділянки зокрема.
При цьому, беручи до уваги означені завдання, наявна також необхідність в накладенні заборони вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь - який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборони укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням зазначеного майна.

6. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб (відомості відносно яких відсутні у слідчого судді), пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
7. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000739 від 12.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України задовольнити.
Накласти арешт із забороною вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь - який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням зазначеного майна, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 163,4 кв.м, що розташовується за адресою: місто Одеса, пляж «Ланжерон», 1-Б.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1