УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання директора ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017, в рамках кримінального провадження №0001070 від 06.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

14 серпня 2020 року директор ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017, в рамках кримінального провадження №0001070 від 06.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Директор ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 , яким подано клопотання до суду, на неодноразові виклики суду в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду клопотання повідомлявся завчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань, в тому числі про відкладення судового розгляду, додаткових пояснень, до суду не надходило.

Враховуючи стислі строки розгляду клопотань в порядку ст.174 КПК України, а також те, що клопотання директора ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 про скасування арешту майна перебуває в провадженні слідчого судді з 14 снрпня 2020 року, з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути клопотання у відсутність директора ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 , з урахуванням наявних у слідчого судді матеріалів.

Уповноважений слідчий чи прокурор у кримінальному провадженні №0001070 в судове засідання на неодноразові виклики не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлялися завчасно та належним чином. Додаткових пояснень, заяв та клопотань до суду не направляли. При цьому, на неодноразові запити матеріали кримінального провадження №0001070 слідчому судді не надано.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності вказаних осіб.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього документи, приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001070 від 06.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017, в рамках кримінального провадження №0001070 від 06.12.2016, накладено арешт, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017 вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вказана квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні №0004468 в розумінні ст.98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження такого майна як речового доказу.

Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що вказане нежитлове приміщення відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017, якою накладено арешт, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

При цьому варто нагадати, що відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України обов`язок доведення, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, законодавець покладає безпосередньо на особу, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна.

Слідчим суддею вживалися усі розумні заходи з метою перевірки тверджень заявника, однак директор ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився та не навів переконливих даних щодо того, що арешт накладено необґрунтовано чи необхідність в такому арешті майна на даний час відпала.

За правилами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання директора ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017, в рамках кримінального провадження №0001070 від 06.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України.

Керуючись ст.ст. 22, 174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання директора ТОВ «АН Естейт-Сервіс» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2017, в рамках кримінального провадження №0001070 від 06.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 388 КК України, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст оголосити 25 вересня 2020 року о 09 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1