Справа № 367/1736/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3714/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
16.09.2020 року в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 08.11.2020 року включно, з визначенням розміру застави.
Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, змінивши йому міру запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд має встановити всі необхідні докази щодо причетності його у інкримінованих йому злочинах. Окрім того, вважає, що прокурором не надано доказів на підтвердження застосування вказаної міри запобіжного заходу, а також не наведено жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до матеріалів провадження, 16.09.2020 року прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 08.11.2020 року включно, з визначенням розміру застави.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких такий захід можливий та виправданий.
Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінального правопорушення, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду. Так, на даний час існування обґрунтованого обвинувачення вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину перевіряється судом, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені. Відносно обвинуваченого продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, відповідно до вимог ст. 178 КПК України суд врахував дані про особу обвинуваченого, зокрема, раніше судимий, відсутність міцності його соціальних зв`язків, дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об'єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Так, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому дій та вирішення питання доведеності його вини, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованого йому злочину, на даний час розгляд кримінального провадження в суді не закінчений, що спростовує, доводи обвинуваченого.
Апеляційні доводи обвинуваченого під час перегляду ухвали суду першої інстанції про необхідність її скасування, з огляду необґрунтованості та незаконності, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами.
За наявності встановленого ризику, який виправдовує подальше обмеження праваОСОБА_7 перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.
Таким чином, рішення суду про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження обвинуваченого, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2020 року - без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: