печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002023 від 03.09.2015 року,-
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002023 від 03.09.2015 року.
Просить скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_4 , а саме: нежитлового приміщення 1-го поверху №284 загальною площею 126,6 кв. м. в літ. «Ч-3», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.02.2016р., реєстровий №182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2017 року, справа № 757/25670/17-к.

В обґрунтування клопотання представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 на праві власності належить нежитлове приміщення 1-го поверху №284 загальною площею 126,6 кв. м. в літ. «Ч-3», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.02.2016р., реєстровий №182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому ОСОБА_4 не є фігурантом даного кримінального провадження і не був присутній при розгляді судом питання про накладення арешту на його майно. Про наявність обтяження дізнався з реєстру речових прав.
Так, за п`ять років досудового розслідування в кримінальному провадженні відносно осіб продавця та покупця майна, що перебуває під арештом не прийнято жодних процесуальних рішень, не проведено жодних слідчих чи процесуальних дій, відносно ОСОБА_4 , як власника майна, не висунуто жодних підозр. Крім того, заявник вважає, що наявний спір щодо майна носить виключно господарський характер і має ознаки цивільно-правових відносин, які вирішенні в судовому порядку між сторонами правочинів про відчуження цього майна. Так, постановою Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 641/9904/16-ц щодо спірного майна, суд відмовив ТОВ ІЦ «Енергомаш» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про витребування нежитлового приміщення 1-го поверху №284 загальною площею 126,6 кв. м. в літ. «Ч-3», реєстровий №182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто, спір про право власності на арештоване майно вирішено в судовому порядку судами загальної юрисдикції та відмовлено ТОВ ІЦ «Енергомаш» у витребуванні майна від власника ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, виникла необхідність у скасуванні арешту на вказане майно.
Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність слідчого на підставі ст. 26 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002023 від 03.09.2015 за фактами вчинення відносно ТОВ «ТІМСЕН», ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» і ТОВ «Завод енергетичного машинобудування» кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 188-1, ч. 1 ст. 172, ч. 1, 5 ст. 191 та за ч. 1 ст. 190 КК України.
У рамках кримінального провадження № 0002023 від 03.09.2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2017 у справі № 757/25670/17-к, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 , а саме нежитлове приміщення 1-го поверху №284 загальною площею 126,6 кв. м. в літ. «Ч-3», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.02.2016р., реєстровий №182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.
Ухвалюючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що нерухоме майно відповідаює критеріям речових доказів.
Разом з цим, наданими в обґрунтування клопотання матеріалами, спростовуються відповідні посилання слідчого щодо набуття права власності на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 внаслідок вчинення протиправних дій.
Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 641/9904/16-ц суд відмовив ТОВ ІЦ «Енергомаш» у задоволенні позовних вимогах до ОСОБА_4 про витребування нежитлового приміщення 1-го поверху №284 загальною площею 126,6 кв. м. в літ. «Ч-3», реєстровий №182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19.
Колегія судів вважає, що позов про витребування майна, яке відчужене стороною недійсного правочину, що за його твердженням було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на майно, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ТОВ "Тімсен", тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України, оскільки в діях позивача наявна воля на передачу майна іншій особі для уникнення звернення стягнення на майно в рахунок кредитних боргів. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною у даному випадку та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
ОСОБА_4 придбаючи вказане майно, яким володіло ТОВ "Тимсен", на підставі договорів купівлі-продажу укладених з ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш", мав усі підстави вважати, що такі договори є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікував, що ТОВ "Тімсен", відчужуючи йому нерухоме майно має право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.
За викладених обставин, Верховний Суд дійшов до висновку, що перекладання на третіх осіб наслідків визнання недійсними договорів від 06 січня 2015 року, матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на ОСОБА_4 і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Крім того, відносно ОСОБА_4 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно нього не здійснюється.
Отже, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді на нерухоме майно ОСОБА_4 - накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за дії таких осіб.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.
Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Отже, при розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту, та які виправдовували б такий спосіб втручання у право власності.
З урахуванням наведеного клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_4 саме: - нежитлового приміщення 1-го поверху №284 загальною площею 126,6 кв.м. літ. «Ч-З», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Харківські міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.02.2016р., реєстровий №182, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, накладений згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2017р. у справі №757/25670/17-к.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1