Єдиний унікальний номер №439/1186/19
Провадження № 1-кп/943/55/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 року

Буський районний суд Львівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю представників потерпілих адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження № 0000474 від 29.07.2017 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :
в підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з письмовим клопотанням, заявленим в інтересах обвинуваченого, про повернення прокурору обвинувального акта з підстав його невідповідності вимогам КПК України, яке в підготовчому судовому засіданні обвинувачений повністю підтримав та просили суд його задовольнити. В обґрунтування заявленого клопотання захисник обвинуваченого покликається на те, що переданий до суду обвинувальний акт щодо його підзахисного не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить зрозумілого стороні захисту викладу фактичних обставин кримінального правопорушення; посилання на порушення обвинуваченим норми закону, що призвело до настання кримінальної відповідальності; відсутні обставини, які пом`якшують покарання, незважаючи на те, що досудовим розслідуванням встановлений факт надання обвинуваченим безпосередньо після настання події медичної допомоги; відсутній розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; відсутня будь-яка інформація про застосування заходів кримінально-правового характеру до юридичної особи ТзОВ «Полі-Пак». Крім того сторона захисту в поданому клопотанні покликається на незазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування про прийняті в його ході процесуальні рішення та час їх проведення. Також покликаються на те, що обвинувачення викладено без зазначення обов`язкових ознак злочину, а саме: способу вчинення, ознаки спрямованості умислу, мотиву, мети, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону є незрозумілими та суперечливими. Більше того, незважаючи на те, що після складення обвинувального акту ОСОБА_6 мав би мати статус обвинуваченого, проте за змістом обвинувального акту останній є виключно підозрюваним. Відтак, сторона захисту вважає, що неповнота і неконкретність обвинувачення та протиріччя у ньому порушують права обвинуваченого на захист і унеможливлюють призначення справи до судового розгляду, а тому просили повернути обвинувальний акт прокурору з наведених підстав.
Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтримали подане клопотання із наведених вище мотивів та просили його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заявленого клопотання, покликавшись на відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить викладені фактичні обставини та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними у тій мірі, наскільки вони були зібрані під час досудового розслідування. Крім того прокурор вважає, що невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акта прокурора згідно положень КПК України. Відтак вважає, що складений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, відповідає вимогам КПК України, а тому просив у задоволенні клопотання відмовити.
Представники потерпілих адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили проти задоволення заявленого клопотання, покликавшись на його необгрунтованість та просили у задоволенні відмовити.
Розглянувши клопотання про повернення обвинувального акта, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та доводи сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.
Пунктом 5 частини другої статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення кримінального закону та формулювання обвинувачення.
Частиною першою статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а тому вказані обставини мають відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Натомість, згідно направленого до суду обвинувального акта, ОСОБА_6 має статус підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, незважаючи на те, що таке формулювання його процесуального статусу в обвинувальному акті суперечить вимогам ч. 2 ст. 42, п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Крім того, як убачається зі змісту обвинувального акту, що такий не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, без розкриття її змісту, згаданий акт не містить формулювання обвинувачення із розкриттям змісту вказаного кримінального правопорушення.
Зокрема, після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. обвинувальний акт містить лише вказівку на те, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, без розкриття її змісту, диспозиції частини статті закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, на думку суду, таке обвинувачення є неконкретизованим, оскільки обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Ця норма узгоджується із пунктом «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Статтею 8 КПК України закріплено принцип верховенства права у кримінальному провадженні, який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення у справі «Камасінскі проти Австрії»). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Даллос проти Угорщини»).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, його правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Тобто, на думку суду, сторона обвинувачення повинна зазначати після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті не лише вказівку на номер статті (положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), але й прописувати об`єктивну сторону кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа обвинувачується, чого у випадку із ОСОБА_6 здійснено не було, що є, на думку суду, порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки вказівка законодавця у п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України на те, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, стосується не лише форми (назви статті КК України), але і розкриття її змісту.
Відтак, необхідність дотримання норм процесуального закону щодо змісту обвинувального акту є передумовою дотримання гарантованого права обвинуваченого на захист.
Окрім того, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення містять конкретні посилання на висновки судово-медичних експертиз з визначення ступеня тяжкості отриманих потерпілими тілесних ушкоджень (№150/2017 від 15.09.2017 та №69-тр від 16.10.2017), а також висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної екпертизи №228/229 від 27.02.2019 року, що наперед підтверджує перевищення обвинуваченим встановленої у населеному пункті швидкості та інші порушення ним правил дорожнього руху, які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще до початку судового розгляду по суті кримінального провадження розкривають сутність зазначених доказів обвинувачення, що суперечить положенням ч. 2 і ч. 4 ст. 291 КПК України та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження доказів. Вищевказані обставини невідповідності обвинувального акту, у контексті приписів статей 2, 7, 9, 22, 23, 110, 283 КПК України, є порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема принципів безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін.
Відтак, посилання в обвинувальному акті на будь-які докази з метою доведеності встановлення певних обставин, викладених в обвинувальному акті, слід визнати порушенням засад верховенства права, змагальності та безпосередності дослідження доказів, оскільки таке фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище через розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.
Наведене є порушенням і конвенційних гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка підлягає застосуванню на підставі положень частини п`ятої статті 9 КПК України, та підтверджується судовою практикою Європейського суду з прав людини (див. пункт 87 рішенні від 06 вересня 2005 року у справі «Салов проти України» (Заява N 65518/01).
Як убачається з обвинувального акта у даному провадженні, в такому містяться посилання на відповідні висновки проведених у справі експертиз, з метою підтвердження обставин, викладених у цьому акті, та які підтверджують вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 2-3).
Вказані порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в переданому до суду обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб продовжувати судовий розгляд за таким актом, що на думку суду є безумовною підставою для повернення прокурору обвинувального акту.
Саме до такого правового висновку, як підстави для повернення прокурору обвинувального акту за аналогічних обставин, дійшов Львівський апеляційний суд у своїй ухвалі від 02.06.2020 року в справі №461/476/17.
Окрім цього, як випливає із обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , такий складено слідчим 31 липня 2019 року. Разом із тим, перша сторінка обвинувального акту містить зовсім іншу дату його ухвалення, а саме 30 липня 2019 року (а.с. 2). Наведене вказує на взаємосуперечності вказаного обвинувального акта в частині точної дати його складення слідчим, оскільки дата складення та ухвалення обвинувального акту є різними, відмінними одна від одної, що є підставою для повернення його прокурору.
Зазначену правову позицію висловив Львівський апеляційний суд у своїй ухвалі від 13.03.2020 року в справі №450/3763/19, вказавши про те, що рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору із вищеописаних мотивів щодо різних дат його ухвалення та складення, для усунення виявлених недоліків та оформлення такого у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Крім того, у порушення приписів п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не вказано найменування посади слідчого, який його склав. Зокрема посада слідчого не прописана, а лише є вказівка на абревіатуру такої (ВРЗуСТ), що є незрозумілим.
Крім того, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить жодних відомостей про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зокрема про їх наявність чи відсутність, а також у ньому відсутні відомості про наявність чи відсутність підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими, що суперечить приписам п. 7-1 ч. 2 ст. 291 КПК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що доводи сторони захисту про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України є обґрунтованими та доведеними, оскільки відсутність формулювання обвинувачення із розкриттям диспозиції частини статті закону України про кримінальну відповідальність, посилання на відповідні висновки проведених у справі експертиз щодо підтвердження вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, взаємосуперечності змісту обвинувального акта щодо точної дати його складення, незазначення найменування посади слідчого, а також відсутність в обвинувальному акті будь-яких відомостей про наявність чи відсутність завданої кримінальним правопорушенням шкоди та відомостей про наявність чи відсутність підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, є перешкодою для реалізації обвинуваченим свого гарантованого права на захист, що унеможливлює призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.
Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання підлягає до задоволення, а обвинувальний акт слід повернути прокурору, який його затвердив для усунення вищенаведених недоліків та оформлення такого у відповідності до вимог статті 291 КПК України.
Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 291, 314, 370, 372 КПК України суд, -

п о с т а н о в и в :
клопотання захисника задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 29.07.2017 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1