Справа № 577/918/17
Провадження № 1-кп/577/6/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2020 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, розлученого, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію та з цього часу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», в Україні діє особливий період.
Обвинувачений ОСОБА_3 , який мав звання солдата, відповідно до указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 1522, ІНФОРМАЦІЯ_2 22 липня 2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
У подальшому ОСОБА_3 був переведений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 28 серпня 2015 року № 201 призначений на посаду санітара польової лазні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
21 серпня 2016 року за наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 254 солдату ОСОБА_3 було надано відпустку на строк на 14 діб - з 21 серпня 2016 року до 03 вересня 2016 року.
04 вересня 2016 року ОСОБА_3 зобов`язаний був з`явитися до військової частини польова пошта НОМЕР_2 для продовження виконання обов`язків військової служби у вказаній військовій частині.
Однак 04 вересня 2016 року ОСОБА_3 , який проходив військову служби за призовом під час мобілізації, в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , та постійно перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
18 лютого 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 добровільно з`явився у розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 був відсутній за місцем несення служби у військової частини - польова пошта НОМЕР_2 у період часу з 04 вересня 2016 року до 17 лютого 2017 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю та пояснив, що він має звання солдата та 22 липня 2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації. Спочатку він був направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалася у АДРЕСА_4 , а у подальшому був переведений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 . Наказом командира вказаної військової частини він був призначений на посаду санітара польової лазні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини. Під час проходження військової служби у військової частини - польова пошта НОМЕР_2 йому була надана відпустка на строк на 14 діб та він мав повернутися у розташування військової частини НОМЕР_3 вересня 2016 року. Проте до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 після закінчення відпустки він не повернувся, оскільки у нього сильно захворіла бабуся та після закінчення відпустки він продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_2 , здійснюючи догляд за хворою бабусею. У розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 він повернувся лише у лютому 2017 року. Дозволу керівництва на те, щоб із відпустки не повертатися у розташування військової частини, чи інших причин, крім хвороби бабусі, для неповернення за місцем проходження військової служби після закінчення відпустки він не мав, термін дії своєї відпустки не продовжував. Щиро розкаюється у скоєному.
Таким чином, вина обвинуваченого повністю доведена та своїми діями, які виразилися у нез`явленні 04 вересня 2016 року із відпустки без поважних причин на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 в умовах особливого періоду, ОСОБА_3 , який був призваний на військову службу за мобілізацією, скоїв злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною у ч. 2 ст. 407 КК України, - військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховуює ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 , суд відносить: обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Жмеринським міськрайонним відділом Державної установи «Центр пробації у Вінницькій області», відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (а.с.226-227).
Суд враховує, що, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , досудову доповідь органу пробації, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 самостійно повернувся у розташування військової частини, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування ним покарання, а тому при призначенні йому покарання слід застосувати ст. 75 КК України.
Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом встановленого йому судом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право, відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1