Номер провадження: 11-сс/813/94/21
Номер справи місцевого суду: 494/1139/18 1-кс/494/94/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 - ОСОБА_8

потерпілого та власника майна ОСОБА_9

представника власника майна ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року, якою було частково задоволено клопотання т.в.о. начальника сектору дізнання Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000608 від 26.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 290, 356 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року було частково задоволено клопотання слідчого та накладений арешт на сільськогосподарську техніку, яка була вилучена 19.12.2018 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому була передана на тимчасове зберігання потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , оскільки за фактом зміни у її заводських номерних знаках були внесені відомості до ЄРДР за №0000069 від 13.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, до вирішення по суті кримінального провадження.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що питання щодо накладення арешту на зазначене майно вже було вирішене в передбаченому законом порядку, клопотання про накладення арешту на майно подане слідчим без передбачених законом підстав,

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що клопотання про арешт майна подано в порушення строків, передбачених ч.5 ст. 171 КПК України, оскільки майно вилучене 19.12.2018 року, а клопотання подане 30.11.2020 року.

Ухвала слідчого судді Березівського району суду Одеської області від 19.01.2019 року, якою був накладений арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою мешкання власника майна ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2019 року була скасована, в задоволенні клопотання про накладення арешту на це майно було відмовлено, з тих підстав, що між сторонами йде цивільно-правовий спір, а орган досудового розслідування втручається в дані правовідносини на стороні одного з її учасників.
Слідчий суддя при накладенні арешту на майно не врахував співрозмірність та наслідки для його власника ОСОБА_7 , який є власником СФГ «Міраж», так як внаслідок арешту СФГ «Міраж» була обмежена правомірна підприємницька діяльність цього підприємства.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, а також потерпілого та власника майна ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, надані до клопотання слідчого, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.ч.3-5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На думку апеляційного суду слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Так, в клопотанні слідчого, в обґрунтування вимог щодо арешту майна, зазначено, що Березівським ВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000608 за ст.ст. 356, 290 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що 04.05.2018 року, на підставі усної угоди про надання сільськогосподарської техніки, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 передали ОСОБА_13 , який є сином ОСОБА_7 трактор колісний, марки Т-150, номер двигуна НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 ; культиватор КРН-5,6; сіялка СУ-8; машину МВД-1,2 (розпилювач); боронові дискові тяжкі причіпні БДВП-4,2ПС; трактор МТЗ-80, двигун НОМЕР_3 , 1992 року; трактор МТЗ-80, 1992 року, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Техніка була передана до 2017 року, проте ОСОБА_13 її не повернув.
З витягу до ЕРДРза №0000608 від 26.04.2018 року вбачається, що відомості за зазначеним фактом були внесені за ознаками ст. 356 КК України, на підставі ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.04.2018 року (а.п. 12-15,18).
03.12.2018 року, в межах кримінального провадження за №0000608, слідчим суддею Берегівського районного суду Одеської області винесена ухвала про надання дозволу на проведення обшуку у приміщеннях пристосованих для зберігання сільськогосподарської техніки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований ОСОБА_13 , з метою фіксації незаконних дій з його боку, відшукання та вилучення майна, до якого надано тимчасовий доступ, та яке було здобуте у результаті вчинення кримінального правопорушення і фактично перебуває за вказаною адресою.
19.12.2018 року був проведений обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 та його сина ОСОБА_13 , в ході якого було вилучено вищевказане майно.
При цьому, при проведенні обшуку на тракторах встановлена відсутність з лівого боку переднього лонжерону рами заводського номеру та слід абразивної обробки номерного майданчика, що вказує на пошкодження та знищення номера та майданчика, з метою його перетворення.
Постановою слідчого 19.12.2018 року, в межах кримінального провадження №0000608, прийняте рішення про визнання майна речовим доказом.
Ухвалою слідчого судді Березівського району суду Одеської області від 19.01.2019 року був накладений арешт на зазначене майно, вилучене в ході обшуку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2019 року зазначена ухвала слідчого судді була скасована, в задоволенні клопотання про накладення арешту на це майно було відмовлено з тих підстав, що між сторонами йде цивільно-правовий спір, а орган досудового розслідування втручається в дані правовідносини з боку одного з її учасників.
Разом з тим, 13.09.2019 року до ЄРДР за №0000069 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, за фактом зміни у заводських номерних знаків зазначеної сільськогосподарської техніки.
В подальшому, постановою слідчого від 13.03.2019 року, в межах кримінального провадження №0000069, зазначена сільськогосподарська техніка, на якій змінені номери, визнана речовим доказом та приєднана до матеріалів цього кримінального провадження, з призначенням її експертних досліджень за цими обставинами.
В подальшому, 13.03.2019 року матеріали кримінального провадження №0000608 та №0000069 були об`єднані в одне провадження за №0000608.
Таким чином, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на сільськогосподарську техніку в межах кримінального провадження №0000069, в якому вона була визнана речовим доказом та проводилися її експертні дослідження за цими обставинами, обґрунтовано зазначивши підстави та мету для арешту майна, передбачені приписами п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

В даному випадку, на думку слідчого, арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження сільськогосподарської техніки, яка визнана речовими доказами та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, у межах кримінального провадження, до якого відомості до ЄРДР були внесені за №0000069 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, яке в подальшому було об`єднано з кримінальним провадженням №0000608, так як ці речові доказі фактично є предметом кримінального правопорушення,можуть бути використані для встановлення обставин по кримінальному провадженню.

Також в клопотанні слідчий зазначив, що арешт необхідний для запобігання ризикам приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, та передачі зазначеного майна, з огляду на внесення до ЕРДР відомостей про кримінальне провадження за № 0000150 від 25.05.2020 року за фактом розтрати майна, яке було вилучене в ході обшуку та передано на відповідальне зберігання.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що клопотання слідчого відповідає приписам кримінального процесуального закону, посилання в апеляційній скарзі на його невідповідність цим приписам, не можуть бути взяті до уваги.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, відповідно до положень кримінального процесуального закону.

Так, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дійшов до переконання про те, що майно може зберігати на собі сліди злочину, передбаченого ст.290 КК України, в зв`язку з чим може бути використане для встановлення обставин по кримінальному провадженню, в в`язку з чим слідчий суддя не встановивпідстав для відмови в задоволені клопотання.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду, слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що вилучене майно може містити відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, оскільки на вилучених тракторах встановлена відсутність з лівого боку переднього лонжерону рами заводського номеру та слід абразивної обробки номерного майданчика, що вказує на пошкодження та знищення номер та майданчика, з метою його перетворення, внаслідок чого неможливо встановити власника на підставі наданих документів.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у клопотанні слідчого належним чином розкрито відношення майна до предмету кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна, як речового доказу, є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки, згідно доданої постанови слідчого, вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, зокрема за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на вилучене майно для забезпечення збереження речового доказу, так як воно може зберігати докази, необхідні для встановлення обставин кримінального провадження, знаходять своє підтвердження, арешт необхідний для запобіганню ризиків його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, та передачі.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування майнаможуть настати негативні наслідки.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням ст. 2 КПК України.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що існує сукупність правових підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно є речовим доказом, подальше проведення досудового слідства зазначеного кримінального правопорушення не виявляється за можливе без застосування арешту майна, як це передбачено п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про арешт майна подано в порушення строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК

України, з огляду на те, що зазначена норма передбачає негайне повернення майна в разі подання клопотання про його арешт пізніше наступного робочого дня після його вилучення.

Так, в клопотанні слідчого не ставиться питання про накладення арешту на тимчасове вилучене майно під час обшуку 19.12.2018 року, проведеного в межах кримінального провадження №0000608 за ознаками ст.356 КК України, так як питання щодо арешту цього майна, яке мало статус тимчасово вилученого під час обшуку, були вирішені ухвалами слідчого судді Березівського району суду Одеської області від 19.01.2019 року та Одеського апеляційного суду від 28.01.2019 року.

Натомість в клопотанні слідчий ставить питання про арешт сільськогосподарської техніки, яка вже втратила статус тимчасово вилученого майна, перебувала на тимчасовому зберіганні у потерпілих та її власників ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , та яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні щодо якого 13.09.2019 року були внесені відомості до ЕРДР за №0000069 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, за фактом зміни у заводських номерних знаків тракторів, а, в даному випадку, строки звернення з таким клопотанням не пов`язані з приписами ч. 5 ст. 171 КПК України.

Крім того, на думку апеляційного суду, слідчий суддя врахував співмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника майна, на які наголошував в апеляційній скарзі апелянт.

При цьому, апеляційний суд враховує висновки в оскаржуваній ухвалі слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року щодо доцільності накладення арешту на сільськогосподарську техніку, на якій, як встановлено досудовим розслідуванням, змінені заводські номерні знаки, з урахуванням тверджень про її належність с одного боку ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , а з другого ОСОБА_7 , які суперечать одне одному, з наданням останніми копій документів та інших матеріалів щодо своєї власності на це майно, до вирішення по суті кримінального провадження, внесеного до ЕРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, предметом якого, зокрема, є зазначені обставини, в тому числі з урахуванням висновків в ухвалі Одеського апеляційного суду від 04.03.2020 року та пояснень прокурора при апеляційному розгляді.

При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до положень ст. 173 КПК України, дослідив надані до клопотання матеріали, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінальних правопорушень, за якими внесені відомості до ЕРДР, вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді була обґрунтовано встановлена наявність правових підстав для арешту майна, передбачених п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

З урахуванням наведеного, згідно положень ч. 3 ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , так як її доводи підтвердження не знайшли, підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, не встановлено, судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.11.2020 року, якою було частково задоволено клопотання т.в.о. начальника сектору дізнання Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 погоджене прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000608 від 26.04.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 290, 356 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 05.02.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4