Номер провадження: 11-кп/813/355/20
Номер справи місцевого суду: 509/4756/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.05.2018 у кримінальному провадженні №0000387, внесеного до ЄРДР 10.06.2017, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Бахмут, Каларашського району, Республіка Молдова, громадянина України, українця, холостого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Коси-Слобідка, Подільського (Котовського) району Одеської області, громадянина України, українця, холостого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі кожному з конфіскацією всього особистого, належного кожному з них майна.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишено колишню у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання відраховувати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з моменту їх фактичного затримання з 06.10.2017.

Вироком районного суду також вирішено питання щодо речових доказів у справі, -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими в тому, що 5 жовтня 2017 року, приблизно о 22:15 годині, ОСОБА_15 спільно за попередньою змовою групою осіб, зі своїм братом ОСОБА_16 , із корисливих мотивів, з метою протиправного заволодіння майна потерпілого ОСОБА_17 , знаходячись на території автомобільної парковки дитячого торгівельно-розважального комплексу «Чарівний світ», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вчинення нападу, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та погрозами застосування такого насильства, спільно напали на потерпілого ОСОБА_17 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 388 від 21.11.2017 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, незаконно заволоділи майном потерпілого ОСОБА_17 мобільним телефоном марки «Samsung SM-J100H/DS», вартістю 2500 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «КиївСтар», на рахунку якої знаходились гроші в сумі 130 грн. та грошовими коштами потерпілого в сумі 200 грн. Після чого ОСОБА_15 та ОСОБА_18 зникли з місця вчинили злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_17 на загальну суму 2830 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор, просить дослідити докази по справі, які підтверджують апеляційні вимоги прокурора, зазначений вирок суду скасувати, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити кожному з них покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого, належного кожному з них майна.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при призначенні покарання, судом не враховано ставлення обвинувачених до вказаного злочину, які у вчиненому не розкаялися, своєї відповідальності за вчинене не визнали. Не враховано також в частині даних про особу те, що обвинувачені трудову діяльність не здійснювали, а відповідно не мали законного джерела доходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить дослідити докази по справі, які підтверджують апеляційні вимоги захисника, зазначений вирок суду скасувати та провадження в справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновок районного суду про наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є неправильним, так як ні один доказ сторони обвинувачення не підтверджує наявність у обвинувачених умислу на здійснення нападу з метою заволодіння майном та наявність попередньої мови між ними; судом невірно викладено покази потерпілого стосовно способу втрати телефону та погроз застосування насильства з боку обвинувачених, а також стосовно участі обох обвинувачених у вчиненні правопорушення; жодних свідків даних подій стороною обвинувачення у ході досудового розслідування не встановлено, а відтворене в ході судового розгляду відео з камер зовнішнього спостереження із відеозаписом подій 05.10.2017 лише підтверджує факт бійки між обвинуваченими та потерпілим, але не обставини, викладені в обвинувальному акті. Також зазначає, що недопустимим доказами мають бути визнані: протокол пред`явлення речей для впізнання від 12.10.2017 , висновок експерта №388 від 21.11.2017, акт судово-медичного обстеження №356 від 13.11.2017, протокол огляду місця події від 06.10.2017. Крім цього, вказує, що в мотивувальній частині вироку, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не зазначено обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених, та не зазначено кваліфікуючі ознаки ч. 2 ст. 187 КК України, за якими районний суд визнав обвинувачених винуватими. Крім цього, на думку захисника, районний суд не розмежував докази, які підтверджують вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину. На думку апелянта, за відсутності у справі належних та допустимих доказів доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, районний суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, визнавши обвинувачених винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора та потерпілого, які підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; виступ захисника та обвинувачених, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази у справі та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченим більш суворого покарання, апеляційний суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції у вироку вірно зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, вік кожного обвинуваченого, особу кожного, роль і ступінь участі у злочині кожного з обвинувачених, відсутність судимостей кожного з обвинувачених, позитивні характеристики кожного, відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

Вказані обставини дали суду першої інстанції підстави дійти обґрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання обвинувачених можливе лише з ізоляцією їх від суспільства, внаслідок чого було призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд першої інстанції навів у вироку достатні та об`єктивні мотиви щодо обґрунтування свого рішення про призначення покарання обвинуваченим у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна, а не більш суворого покарання, як у судових дебатах прокурор орієнтував суд першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за який санкцією даної норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, яке за критерієм ступеню тяжкості відноситься до тяжкого злочину.

Згідно вироку районного суду, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частково визнали свою вину в інкримінованому їм злочині, відшкодували завдану потерпілому злочином шкоду, не судимі в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризуються позитивно, а тому апеляційний суд погоджується з висновком районного, що покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна, є достатнім та необхідним для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Усі доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченим більш суворого покарання, у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, враховані судом першої інстанції, вмотивовані та обґрунтовані у вироку.

Судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б обтяжували призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_19 покарання, про що просить прокурор, в зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність умислу обвинувачених на вчинення злочину та їх попередньої змови, апеляційний суд доходить таких висновків.

Частиною 2 статті 28 КПК України передбачено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його вчинення.

Відповідно до практики застосування кримінального процесуального законодавства України, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб характеризується тим, що між особами ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення.

Форма змови може бути: вербальна (словесна), усна чи письмова або у формі конклюдентних дій, та для наявності співучасті значення не має. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КК України передбачена відповідальність за вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що районний суд вірно прийшов до висновку, що обвинувачені вчинили злочин умисно та у них наявна така кваліфікуюча ознака злочину як вчинення за попередньою змовою осіб.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_17 вбачається, що дії обвинувачених були умисними, узгодженими, так як останні самі підійшли до потерпілого, який проходив по території автомобільної парковки. Крім цього, після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 обвинуваченим ОСОБА_7 , до них підійшов ОСОБА_8 , який також продовжив наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_17 . В подальшому обвинувачені почали вимагати в нього гроші, погрожуючи застосуванням насильства.

Зазначені показання потерпілого є логічними, послідовними, вони узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, та потерпілий надавав їх і під час досудового розслідування, і під час судового розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Також показання потерпілого підтверджується оглянутим в судовому засіданні апеляційного суду відеозаписом камер зовнішнього відеоспостереження з місця події, а саме території дитячого торгівельно-розважального комплексу «Чарівний світ», розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , який долучено до матеріалів справи (т. 1 а. с. 160).

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що обвинувачені як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій неодноразово змінювали показання та надавали пояснення, які суперечать обставинам кримінального провадження, встановленим під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 носили умисний характер та мали узгоджений характер, а тому правильно кваліфіковані районним судом за ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол пред`явлення речей для впізнання від 12.10.2017; висновок експерта №388 від 18.11.2017; акт судово-медичного обстеження (дослідження) №356 від 13.11.2017 та протокол огляду місця події від 06.10.2017 є недопустимими доказами, апеляційний суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційним судом, за клопотанням захисника, досліджено протокол пред`явлення речей для впізнання від 12.10.2017 (т. 1 а. с. 107-111); висновок експерта №388 від 18.11.2017 (т. 1 а. с. 116-117); акт судово-медичного обстеження (дослідження) №356 від 13.11.2017 (т. 1 а. с. 114-115) та протокол огляду місця події від 06.10.2017 (т. 1 а. с. 91-100).

Відповідно до ст. 229 КПК України, перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.

Річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Якщо інших однорідних речей не існує, особі, яка впізнає, пропонується пояснити, за якими ознаками вона впізнала річ, яка їй пред`являється в одному екземплярі.

Згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання від 12.01.2017, потерпілому ОСОБА_17 було пред`явлено мобільні телефони однієї марки, одного розміру та виду.

При цьому потерпілий зазначив, що окрім кольору, він впізнає свій телефон за пошкодженнями на склі та відсутністю кришки (т. 1 а. с. 107-111).

В зв`язку з вищевикладеним, а також того, що протокол пред`явлення речей для впізнання, складений відповідно до вимог 231 КПК України, апеляційний суд вважає, що зазначений доказ є належними та допустимими.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 КПК України, проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.

Частинами 1, 3 статті 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, 06.10.2017 прийнято заяву від ОСОБА_17 про вчинення кримінального правопорушення (розбій).

Того ж дня за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002097, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

06.10.2017 в період час з 00.25 години до 00.55 години проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 .

В період часу з 09.45 години до 10.40 години, 06.10.2017 оформлено заяву ОСОБА_17 про залучення його до провадження як потерпілого, ознайомлено останнього з процесуальними правами та обов`язками, вручено пам`ятку та допитано останнього в якості потерпілого (т. 1 а. с. 16).

Згідно з протоколом огляду місця події від 06.10.2017, в період часу з 00.25 години до 00.55 години, на підставі повідомлення про вчинення злочину проведено огляд місця парковки торгівельного центру «Чарівний світ», розташований за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Лиманка, вул. Зіркова, 46.

Під час вказаного огляду місця події був присутній ОСОБА_17 , який пояснював події вчиненого відносно нього злочину, що підтверджується підписом останнього в протоколі огляду місця події (т. 1 а. с. 92).

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що протокол огляду місця події не відповідає вимогам КПК України, так як він ґрунтується на показаннях потерпілого, при цьому в самому протоколі не зазначено, що огляд проведено за участі потерпілого, є необґрунтованими, так як огляд місця події проводився безпосередньо після вчинення злочину та повідомлення ОСОБА_17 поліції про вчинений злочин, в зв`язку з цим, ОСОБА_17 був присутній під час проведення огляду місця події. Однак, враховуючи те, що він не був визнаний ще потерпілим у кримінальному провадженні, слідчий вірно не відмітив що огляд місця події проводився за участі потерпілого, при цьому ОСОБА_17 підписав протокол як учасник.

Щодо доводів апеляційної скарги про визнання висновку експерта та акту судово-медичного обстеження неналежним доказом, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до висновку експерта №388 від 18.11.2017, експертиза проводилась лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_20 на підставі постанови слідчого, акту судового-медичного обстеження №356 від 13.11.2017, довідки №6262 від 06.11.2017 КУ «МКЛ №11», двох рентген-знімків черепу ОСОБА_17 (т. 1 а. с. 116-117).

Крім цього, акт судово-медичного обстеження (дослідження) №356 від 13.11.2017 складено також лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_20 за результатами обстеження ОСОБА_17 , довідки №6262 від 06.11.2017 КУ «МКЛ №11» та двох рентген знімків черепу ОСОБА_17 (т. 1 а. с. 114-115).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що лікар судово-медичний експерт ОСОБА_20 обстежив потерпілого ОСОБА_17 , за результатами чого склав акт судово-медичного обстеження (дослідження) №356 від 13.11.2017, та на підставі вищезазначених даних, а також довідки №6262 від 06.11.2017 КУ «МКЛ №11», двох рентген-знімків черепу ОСОБА_17 , прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в потерпілого ОСОБА_17 легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому, сам висновок експерта повністю відповідає вимогам «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених МОЗ України від 17.01.1995 №6 та «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених щодо не розмежування у вироку районного суду доказів, які підтверджують вину кожного обвинуваченого, апеляційний суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 статті 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Апеляційний суд вважає, що районним судом повністю дотримано вимоги вищезазначених положень КПК України та обґрунтовано зазначено у вироку докази, які в сукупності підтверджують встановлені судом обставини кримінального правопорушення та вину обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Зазначення у вироку, окремо, доказів, які підтверджують вину кожного з обвинувачених є зайвим та не ґрунтується на вимогах КПК України.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення у вироку обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених, апеляційний суд визнає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно з обвинувальним актом, під час досудового розслідування не встановлено обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених.

Також під час судового розгляду, судом першої інстанції вказані обставини не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Районний суд вірно прийшов до висновку, що досліджені і викладені у вироку докази сторони обвинувачення є достовірними, переконливими і такими, що узгоджуються між собою. Доводи обвинувачених щодо їх непричетності до вчинення інкримінованого злочину, з огляду на досліджені докази, є непереконливими, і районний суд вірно розцінив їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено передбачених ч. 2 ст. 412 КПК України істотних порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду провадження, як і інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які хоч і не зазначені в ч. 2 ст. 412 КПК України, однак перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно матеріалів справи усі зазначені в апеляційних скаргах доводи досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.

Апеляційний суд вважає, що районним судом усі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинувачених, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, дії обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, та призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

За таких обставин, оскільки апеляційні скарги не містить у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку районного суду, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника обвинувачених залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.05.2018 у кримінальному провадженні №0000387, внесеному до ЄРДР 10.06.2017, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , засуджених за ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії цієї ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4