Справа № 458/1065/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2020 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000258 від 14.11.2020 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з базовуою загальною середньою освітою, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.246 КК України,
встановив:
11 листопада 2020 року близько 15:00 год. ОСОБА_4 , з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві кварталу №12, обходу №1 Надсянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс», територія якого відноситься до природно-заповідного фонду і є регіональним ландшафтним парком "Надсянський" та знаходиться на території Верохньояблунської сільської ради турківського району Львівської області, умисно, незаконно зрізав бензопилою, шляхом відокремлення від кореня, шість сироростучих дерев породи «Смерека», загальною кубомасою 0,12 м. куб, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 866,15 грн.
У подальшому, реалізуючи єдиний злочинний намір, маючи умисел на незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев, ОСОБА_4 11 листопада 2020 близько 17.00 год. за допомогою кінної підводи перевозив незаконно зрізані дерева породи "Смерека", а саме шість хлистів кубомасою 0,12 м.куб з вказаного вище лісового масиву регіонального ландшафтного парку "Надсянський" в напрямку с. Верхня Яблунька Турківського району львівської області.
Такими діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 246 КК України незаконну порубку та перевезення дерев на території природно-заповідного фонду.
19.11.2020між начальником Турківського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний повністю визнав свою вину у вказаному в угоді діянні і зобов`язався беззастережно визнавати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин у справі. Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст 246 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання. При цьому, ОСОБА_4 в угоді роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину за ч.3 ст. 246 КК України при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі. Просив затвердити угоду про визнання винуватості від 19.11.2020, яка укладена ним добровільно, без примусу і призначити погоджене покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості від 19.11.2020.

Прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості від 19.11.2020 та призначити обвинуваченому покарання узгоджене сторонами угоди.

Розглядаючи у відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з положеннями ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. При цьому, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У ході підготовчого судового засідання суд встановив, що дії, які інкримінуються ОСОБА_4 дійсно мали місце та були скоєні ним, тобто він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 246 КК України, який згідно з положеннями ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Також суд достовірно встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.

Суд перевірив та встановив, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови укладеної угоди між прокурором та обвинуваченим не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини 3 статті 246 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.3 ст. 246 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі наведеного суд вважає, що укладена угода між начальником Турківського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 від 19.11.2020 відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства, а тому така угода може бути затверджена судом.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Зокрема, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на "Д" обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах Турківської ЦРП не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацює.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, суд не встановив.

Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.246 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки та звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.

Щодо питання тривалості іспитового строку, то суд вважає, що такий необхідно визначити в межах ч. 4 ст. 75 КК України, а саме тривалістю 1 рік.

Відтак, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Процесуальних витрат, речових доказів у справі немає.

Керуючись ст. 373, 374, 474, 475 КПК України суд,

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 листопада 2020 року між начальником Турківського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.246 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та з покладенням на нього відповідно до ч.1 ст.76 КК України наступних обов`язків:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Суддя ОСОБА_1