КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000803 стосовно
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пісківка Бородянського району Київської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК Україниза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.
Також цим вироком вирішено питання щодо заявлених цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 07 липня 2013 року, приблизно, о 14 год. 30 хв., в смт Пісківка Бородянського району Київської області обвинувачений ОСОБА_11 , який не отримав у встановленому п.п. 1.2 та 1.3 "Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 515 від 07 грудня 2009 року, порядку посвідчення водія, в порушення вимог підпункту "а" пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, згідно з яким водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не дотримавшись вимог підпункту "а" пункту 2.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, керуючи технічно несправним автомобілем "ВАЗ-2107", д.н.з. НОМЕР_1 , що не відповідало вимогам пункту 31.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам підпункту "а" пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху, якщо змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника; підпункту "б" пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху, якщо під час дорожніх випробувань робочої гальмової системи перевищуються такі значення для легкових автомобілів гальмовий шлях не більше ніж 14,7 м, рухаючись автомобільною дорогою С-100501 (Іванків Радомишль) - Пісківка по вул. Петровського (нині Заводська), біля будинку № 94, порушуючи також вимоги п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і технічний стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, а також при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась через узбіччя та проїзну частину вказаної автомобільної дороги у напрямку від будинку №53 до будинку №94.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла з переломами кісток скелету, масивних крововиливів у м`які тканини та під оболонку головного мозку, що супроводжувалося гострою крововтратою і шоком тяжкого ступеню, що стало причиною її смерті.
Допущені ОСОБА_11 при експлуатації автомобіля "ВАЗ-2107" порушення вимог підпункту "а" пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди, внаслідок якої загинула ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного вироку, просить переглянути вирок Бородянського районного суду Київської області від 04.11.2019 року. На підставі п.5 ч.2 ст. 396, ч.3 ст. 404 КПК України дослідити під час апеляційного розгляду звукозапис судових засідань суду першої інстанції від 13.04.2018, 18.06.2018, 06.07.2018 щодо допиту потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та у зв`язку з наявністю очевидних розбіжностей та встановленням нових об`єктивних даних, які можуть мати значення для правильного вирішення справи, просить призначити додаткову судову авто-технічну експертизу в частині дослідження обставин даної дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що згідно матеріалів провадження 08.07.2013 року, тобто на наступний день після події, слідчий, без дослідження всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, призначив комплексну авто-технічну та транспортно-трасологічну експертизу, і відповідно до долучених матеріалів з додатковими вихідними даними, моментом виникнення небезпеки для водія ОСОБА_11 слідчий зазначив саме момент виходу потерпілої ОСОБА_7 із-за задньої частини автомобіля Пежо-Ранч, який стояв на узбіччі біля тротуару, з правої сторони дороги по ходу руху ОСОБА_11 . Проте, зазначені слідчим вихідні дані на підставі яких проведено експертизу не відповідають фактичним обставинам, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що там перебували свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , і саме із-за них водій ОСОБА_11 не міг виявити пішохода ОСОБА_7 , а тому, на думку захисника, вказаний висновок експерта, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, є недопустимим доказом і не може враховуватись судом при прийняті рішення.
При цьому вказує, що в ході судового розгляду було допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які безпосередньо в судовому засіданні зазначили, що в момент зіткнення автомобіля ВАЗ, під керуванням ОСОБА_11 з пішоходом ОСОБА_7 , вони знаходились на тротуарі між автомобілем Пежо-Ранч та проїзною частиною дороги, де рухався ОСОБА_11 на автомобілі, що також підтвердив потерпілий ОСОБА_7 .
Також апелянт зазначає, що у зв`язку із встановленням під час судового розгляду нових об`єктивних даних, які суперечать обставинам встановленим в ході досудового розслідування та відповідно впливають на результати проведеної судової авто-технічної експертизи, він (захисник) заявляв клопотання про призначення у справі додаткової судової авто-технічної експертизи, однак суд першої інстанції відмовив в задоволенні даного клопотання, при цьому не навів мотивів такого рішення в оскаржуваному вироку.
У зв`язку з відмовою у призначенні додаткової експертизи, він звернувся з аналогічним клопотанням до Черкаського відділення КНІСЕ і за результатами проведення судової авто-технічної експертизи складено Висновок експерта №2323/13-23. При цьому апелянт вказує, що при призначенні даної експертизи, моментом виникнення небезпеки для водія ОСОБА_11 зазначено саме такий, який був встановлений безпосередньо в судовому засіданні, а саме з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги, тобто тоді коли пішохід ОСОБА_7 , при наявності між автомобілем Пежо, що стояв на узбіччі та інших осіб, що стояли між цим автомобілем і дорогою, з`явилась в полі зору водія ОСОБА_11 . Проте, суд безпідставно не взяв даний висновок експерта до уваги та належним чином не обґрунтував своє рішення, як і не обґрунтував рішення про відмову в задоволенні клопотання про визнання недопустимими доказами Висновок експертів за результатами проведення комплексної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертизи №7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року, а також інших доказів, які є похідними та взаємопов`язаними від цього Висновку, а також Висновок судово-медичного експерта №19/207 від 05.09.2013 року та додатку до нього Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №207 від 05.09.2013 року та інші докази, які є похідними від цього висновку.
На думку апелянта, інкриміноване ОСОБА_11 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних і допустимих доказів, які б свідчили про його вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, тобто не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які були безпосередньо встановлені в судовому засіданні, у зв`язку з чим захисник просить скасувати вирок Бородянського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_11 , а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілих та думку прокурора, які заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту, вказуючи на законність та обґрунтованість вироку суду; повторно дослідивши за клопотанням захисника обставини, встановлені під час кримінального провадження, шляхом дослідження письмових доказів, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000803 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_11 та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про його винуватість у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і цей висновок, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї вини у вчинені інкримінованого йому злочину та відмовою давати показання, грунтується на показаннях потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також інших встановлених під час досудового розслідування та досліджених в ході судового розгляду доказах, зокрема протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемі наслідків ДТП, акті огляду і тимчасового затримання транспортного засобу та ілюстративній таблиці від 07.07.2013 року (т.6 а.с. 20-32), протоколі огляду автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 26.07.2013року (т. 2 а.с. 68-76), даних інформаційного листа філії «Бородянське райДУ ДП «Київське обласне дорожнє управління» та акті обстеження дорожніх умов ( т. 7 а.с. 110-113), даних медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 (т.1 а.с. 122-133), Інформації філії «Вишгородська стація екстреної медичної допомоги (т.1 а.с.226, т. 7 а.с. 120-121), даних копії лікарського свідоцтва про смерть та копії довідки про причину смерті ОСОБА_7 травмованої під час дорожньо-транспортної пригоди (т.6 а.с. 56-57), висновку судово-медичної експертизи № 19/207 від 05.09.2013 року (т.6 а.с. 85-92, 96), висновку комісійної судово-медичної експертизи № 45/К від 22.11.2016 року (т.4 а.с. 88-99), висновку судово-медичної експертизи № 2/207 від 02.06.2017 року (т.4 а.с. 126-130), висновку комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року (т.6 а.с.103-119); висновку судової авто технічної експертизи № 2323/13-23 від 20.11.2013 року (т.1 а.с. 71-74), висновку додаткової авто технічної експертизи № 2944/15-52 від 23.07.2015 року (т.2 а.с.241-246).

Наведені у вироку докази суд першої інстанції визнав належними, допустимими і достовірними доказами, які з достатньою повнотою спростовують апеляційні твердження захисника обвинуваченого про те, що інкриміноване ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України є недоведеним так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та враховуючи наведену у вироку оцінку цих доказів, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_11 повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження і його дії вірно кваліфіковані ч.2 ст. 286 КК України.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що в ході досудового розслідування слідчий, без дослідження всіх обставин дорожньо- транспортної пригоди, призначив комплексну авто-технічну та транспортно-трасологічну експертизу, і згідно доданих до неї матеріалів з додатковими вихідними даними, безпідставно зазначив, що моментом виникнення небезпеки для водія ОСОБА_11 є момент виходу потерпілої ОСОБА_7 із-за задньої частини автомобіля Пежо-Ранч, який стояв на узбіччі біля тротуару, з правої сторони дороги по ходу руху ОСОБА_11 , однак в судовому засіданні, як стверджує захисник, було встановлено, що на тротуарі між вказаним автомобілем та проїзною частиною дороги, де рухався на автомобілі водій ОСОБА_11 перебували свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а тому водій ОСОБА_11 об`єктивно не міг бачити та виявити перешкоду із-за задньої частини автомобіля Пежо-Ранч, який стояв на узбіччі, так як видимість перешкоди обмежували пішоходи ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і саме із-за них останній не міг виявити пішохода ОСОБА_7 , а тому вихідні дані, на підставі яких проведено вищевказану комплексну авто-технічну та транспортно-трасологічну експертизу, не відповідають дійсним обставинам справи і відповідно не могли бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 87 КПК України висновок експертів за результатами проведення цієї експертизи №7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року є недопустимим доказом і не міг враховуватись судом при ухваленні вироку, колегія суддів відмічає, що ця обставина була предметом перевірки суду першої інстанції, і з огляду на показання допитаних в ході судового розгляду даного кримінального провадження свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 свого об`єктивного підтвердження не знайшла.

Як вбачається з показань допитаного у суді першої інстанції свідка ОСОБА_12 , останній зазначив, що 07.07.2013 року в денний час стояв біля подвір`я ОСОБА_23 і почув, що їде автомобіль та по звуку зрозумів, що рухається автомобіль на великій швидкості, а тому він обернувся, побачив автомобіль «Жигулі» червоного кольору і став махати водієві, оскільки це людне місце, а через деякий час почув звук гальмування та побачив, що цей автомобіль збив потерпілу, яка знаходилась на середині дороги.

Свідок ОСОБА_15 показав суду, що 07.07.2013 року у другій половині дня, коли він стояв біля свого автомобіля, що знаходився біля подвір`я, почув крики і звук удару, а коли обернувся в ту сторону, побачив приблизно за 10-15 метрів, як ОСОБА_7 перелетіла через автомобіль «Жигулі» і вдарилась о бордюр, а цей автомобіль проїхав декілька метрів і зупинився.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснив, що 07.07.2013 року в денний час, він знаходився біля подвір`я ОСОБА_15 , який запросив його полагодити замок в автомобілі і коли з подвір`я вийшла ОСОБА_7 , через мить він почув звук гальмування автомобіля, а коли обернувся в сторону дороги, побачив як ОСОБА_7 перелетіла через автомобіль «Жигулі» і впала на протилежній частині дороги біля тротуару. Коли автомобіль зупинився, з нього вийшов водій, який сказав «Я не побачив».

Крім того, твердження захисника про те, що водій ОСОБА_11 об`єктивно не міг бачити та виявити перешкоду із-за задньої частини автомобіля Пежо-Ранч, який стояв на узбіччі, так як видимість перешкоди обмежували пішоходи ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , спростовуються показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 , який засвідчив, що 07.07.2013 року його дружина ОСОБА_7 пішла в гості до ОСОБА_23 і через деякий час він на автомобілі поїхав за нею і коли проїжджав навпроти їх будинку, то з подвір`я вийшла його дружина, махнула рукою і стала швидко переходити дорогу в його напрямку і в цей час повз нього у зустрічному напрямку проїхав автомобіль, він почув звук гальмування та побачив як цей автомобіль лівою частиною вдарив ОСОБА_7 , яка вже знаходилась на середині дороги.

Отже, наведені у вироку показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 спростовують твердження захисника ОСОБА_10 про те, що у своїх показаннях безпосередньо в судовому засіданні ці свідки зазначали, що в момент зіткнення автомобіля ВАЗ від керуванням ОСОБА_11 з пішоходом ОСОБА_7 , вони знаходились на тротуарі між автомобілем Пежо-Ранч та проїжджою частиною дороги, де на автомобілі рухався ОСОБА_11 , який не міг об`єктивно бачити потерпілу ОСОБА_7 та виявити перешкоду із-за задньої частини автомобіля Пежо-Ранч, який стояв на узбіччі, так як видимість перешкоди обмежували ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , а тому вихідні дані та підставі яких була проведена комплексна автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза № 7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року, не відповідають дійсним обставинам справи.

Вищевказані обставини в повній мірі були враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення, а тому суд критично поставився до доводів захисника, що ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 , так як потерпіла несподівано швидко вийшла на ділянку дороги з обмеженою оглядовістю через наявність на узбіччі інших людей та іншого автомобіля і у вироку обгрунтовано зазначив, що допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , які були очевидцями події стверджували, що в момент удару ОСОБА_7 знаходилась вже на середині проїзної частини дороги і свої показання ці особи підтвердили при проведенні слідчих експериментів.

Таким чином, суд обгрунтовано визнав неспроможними доводи сторони захисту, що біля дороги справа по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , поруч з автомобілем ОСОБА_15 «Пежо-Ранч» знаходився гурт людей, звідки вийшла потерпіла ОСОБА_7 і, що ця обставина ускладнювала оглядовість дороги для водія ОСОБА_11 , оскільки судом встановлено, що в момент події і автомобіль ОСОБА_15 , і особи на яких вказує сторона захисту, знаходились за межами проїзної частини дороги, безпосередньо біля подвір`я ОСОБА_15 і ніяким чином вони не могли впливати на погіршення оглядовості проїзної частини дороги для водія ОСОБА_11 .

Оскільки захисником ОСОБА_10 ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не наведено нових обставин, які б впливали на результати проведеної комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року, а також відомостей щодо існування достатніх підстав вважати необгрунтованим наявний в матеріалах кримінального провадження висновок експертів за результатами проведення цієї експертизи чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає обгрунтовані сумніви у його правильності, колегія суддів вважає посилання захисника на необхідність призначення додаткової судово-автотехнічної експертизи в частині дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з встановленням нових об`єктивних даних під час судового розгляду справи, які на його думку впливають на результати вищевказаної експертизи, безпідставними, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що судом першої інстанції були встановлені якісь нові обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07 липня 2013 року в смт. Пісківка Бородянського району Київської області.

Також, на противагу доводам захисника, суд першої інстанції, оцінивши ту обставину, що потерпіла ОСОБА_7 переходила через дорогу не по пішохідному переходу, а приблизно за 20 метрів перед ним, обґрунтовано зазначив, що це є порушенням п. 4.7. Правил дорожнього руху України, проте в даному випадку ця обставина не виключає відповідальності водія за наїзд на пішохода, оскільки ділянка дороги, на якій відбулась дорожньо-транспортна пригода, не відноситься до автомагістралі чи дороги для автомобілів, які позначаються дорожніми знаками, відповідно 5.1 і 5.3 ПДР, а тому водій повинен передбачати появу на дорозі інших учасників дорожнього руху,зокрема пішоходів.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши наведені у вироку показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків та інші письмові докази, зокрема висновок комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року правильність якого підтвердили допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а також висновок додаткової авто технічної експертизи № 2944/15-52 від 23.07.2015 року,обгрунтовано поставився критично до висновку судової авто-технічної експертизи № 2323/13-23 від 20.11.2013 року, проведеної за клопотанням сторони захисту експертом Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, в якому зазначено, що моментом виникнення небезпеки є момент виходу пішохода ОСОБА_7 на проїжджу частину дороги та відповідно до якого в момент виходу пішохода ОСОБА_7 на проїзну частину дороги, водій автомобіля «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, визнавши вищезазначений висновок експертизи необгрунтованим і таким, що суперечить фактичним обставинам та матеріалам справи.

Під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника ОСОБА_10 були повторно досліджені письмові докази, зокрема висновок комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 7159/7160/7161/13-52 від 18.09.2013 року (а.с. 103-119 т. 6), акт судово-медичного дослідження № 207 та висновок експерта № 19/207 від 05.09.2013 року ( а.с. 85-89,96 т. 6), які на переконання захисника були здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме внаслідок здійснення процесуальних дій без дозволу суду, а тому є недопустимими доказами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не вбачає обгрунтованих підстав для визнання цих доказів недопустимими, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі, так як судом не встановлено даних, які б свідчили, що вказані докази були отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, тим більше, що сам апелянт не зазначає в чому саме полягають ці порушення і які саме процесуальні дії потребують дозволу суду, але були проведені без такого дозволу, а обмежився лише загальними фразами.

Отже, за результатами перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення та належним чином мотивував у вироку свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_11 упорушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що сукупністю наведених у вироку доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються апеляційні доводи захисника ОСОБА_10 про наявність достатніх підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наслідки, що настали, конкретні обставини за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, зокрема те, що потерпіла ОСОБА_7 переходила проїзну частину дороги не по пішохідному переходу, який знаходився на відстані, приблизно 20 метрів від місця події, а також дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, вказаний злочин вчинив у неповнолітньому віці, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання та призначив ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Також обґрунтовано суд першої інстанції застосував Закон України « Про амністію у 2014 році» та на підставі пункту «а» ст. 1 цього Закону звільнив ОСОБА_11 від основного покарання у виді позбавлення волі.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 законним та обґрунтованим і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_27 не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 04 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_11 ,обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: ________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3