ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 167/453/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/293/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 28.01.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 14.06.2006 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області за ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115; ч. 1 ст. 129 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 05.03.2013 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 2 років обмеження волі;

- 30.04.2013 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71, 72 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ухвали Апеляційного суду Волинської області від 03.07.2013 року вважати засудженим за ст.ст. 185 ч. 3, 71, 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

- 20.07.2017 року вироком Горохівського районного суду Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42) на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 15.01.2019 року, відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроково на 8 місяців 19 днів

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Горохівського районного суду Волинської області від 20.07.2017 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишено попередній до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання 29 січня 2019 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, 28 січня 2019 року в ранкову пору доби ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в спальній кімнаті квартири за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою умисного протиправного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження іншій людині, умисно наніс в короткий проміжок часу один за одним не менше дев`яти ударів кулаками рук та ногами у взутті в голову ОСОБА_9 , заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки головного мозку (субдорального та субарахноїдального характеру) та ускладнились вираженим набряком-набуханням головного мозку, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, або в клінічному перебігу і в даному конкретному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 .

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та повернути справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки під час судового провадження не проводилось дослідження письмових матеріалів кримінальної справи; висновку суду зазначені у вироку не підтверджуються матеріалами справи та зібраними і дослідженими доказами; покази свідків суперечать висновкам експертиз та викликають сумнів; висновки експертиз підлягають перевірці та пояснень з боку експертів. Вказує, що факти та обставини, що спростовують його винуватість не досліджувались судом взагалі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним, немотивованим і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.23 КПК України, взагалі не досліджувалися письмові докази провадження, які надавалися у судовому засіданні прокурором, тому посилання суду на письмові докази, у тому числі дані про особу обвинуваченого, є необґрунтованими.

Зазначає, що суд взагалі не визначив обсяг доказів, які повинні бути досліджені в суді, а тільки визначив порядок їх дослідження, не зазначивши, які саме письмові докази повинні бути досліджені і це, відповідно до ст.ст.409, 410 КПК України є підставою для скасування судового рішення внаслідок неповноти судового розгляду.

Також, підставою для скасування вироку апелянт вважає ту обставину, що ні органом досудового розслідування, ні судом не вживалися заходи щодо встановлення реальної потерпілої у справі, а було залучено Рожищенську міську раду в особі юриста ОСОБА_11 , в той час, як орган місцевого самоврядування не є потерпілим у даному кримінальному провадженні. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні рішення щодо визнання потерпілим у справі орган місцевого самоврядування.

На думку апелянта, розгляд даного кримінального упровадження проведено буз участі потерпілого, що є безумовною підставою для скасування вироку місцевого суду.

Звертає увагу, що суд, ухвалюючи вирок, не порушив питання перед відповідними органами про вжиття заходів для збереження житла та майна обвинуваченого, хоча зобов`язаний був це зробити відповідно до ст.378 КПК України і, таким чином, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить скасувати вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача - суддю апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, навели аналогічні, викладеним у них, мотиви і просять скасувати вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року та повернути справу на новий судовий розгляд; прокурора, який вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК, у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, свідків, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки судово-медичних експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Так, з показань свідка ОСОБА_12 суд встановив, що напередодні смерті ОСОБА_7 , він був у неї в гостях і був свідком того, що ОСОБА_7 мав спір з матір`ю.

Свідок ОСОБА_13 , допитана судом першої інстанції, ствердила, що ОСОБА_9 неодноразово їй жалілася, що її син ОСОБА_7 б`є її та вимагає в неї гроші.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили, що 27 січня 2019 року близько 22 години бачили ОСОБА_7 в барі. При цьому, ОСОБА_15 cтвердив, що ОСОБА_7 був взутий в темні кросівки.

Згідно протоколу огляду місця події від 28.01.2019 року з фототаблицею до нього встановлено, що під час огляду будинку АДРЕСА_2 , співвласником якого є ОСОБА_7 , де було виявлено труп ОСОБА_9 , було також виявлено та вилучено пару кросівок чорного кольору. (т.2 а. п.18-24)

Відповідно до постанови про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 29 січня 2019 року пара кросівок чорного кольору 43 розміру марки Nike визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.01.2019 року. (т.2 а. п.34)

Експертним висновком № 52 від 11 березня 2019 року стверджується, що причиною смерті ОСОБА_9 є закрита черпно-мозкова травма, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки головного мозку та ускладнилась вираженим набряком-набуханням головного мозку. Комплекс виявлених тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 міг виникнути внаслідок численних різнонаправлених ударних дій тупого твердого предмету (предметів), із обмеженою контактуючою поверхнею, цілком можливо кулаком (кулаками), ногою (ногами) людини. Всі виявлені тілесні ушкодження є прижиттєвими і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, або в клінічному перебігу і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілої. (т.2 а. п.70-75)

За результатами судової імунологічної експертизи № 6 від 22 лютого 2019 року встановлено, що кров на кросівках, які були вилучені 28.01.2019 року під час проведення огляду будинку АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_7 виявлено кров, походження якої від ОСОБА_7 виключається, але яка може походити від ОСОБА_9 (т.2 а. п.81-100)

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 5 від 05 березня 2019 року при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук підозрюваного ОСОБА_7 в піднігтьовому вмісті його правої руки знайдено кров людини, що може походити від потерпілої ОСОБА_9 і виключається її походження від обвинуваченого ОСОБА_7 (т.2 а. п.125-129)

Висновком судово-медичної експертизи № 28 від 22 березня 2019 року визначено, що волосся, виявлене на кросівках чорного кольору, які вилучені 28.01.2019 року під час проведення огляду за місцем проживання обвинуваченого, може походити від ОСОБА_9 (т.2 а. п.134-143)

Усі експертні висновки виконані на високому професійному рівні, спеціалістами, що мають значний стаж роботи в галузі експертної діяльності і сумнівів у їх достовірності в колегії суддів не викликають,

Наявність в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_7 слідів крові, що можуть походити від потерпілої ОСОБА_9 , а також наявність крові та волосся на взутті ОСОБА_10 , що може походити від потерпілої ОСОБА_9 , в сукупності з іншими доказами, підтверджує факт нанесення їй ударів ОСОБА_7 , які й стали причиною заподіяння тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть потерпілої, що обвинувачений заперечує.

Всі вищенаведені докази об`єктивно узгоджені між собою, зібрані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а тому є належними та допустимим.

Хоча більшість із них є непрямими доказами, але в послідовному і логічному зв`язку між собою, на думку колегії суддів, доводять винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що встановив суд першої інстанції у своєму вироку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , що наведені судом докази не досліджувалися безпосередньо відповідно до ст.23 КПК України є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, з журналу та звукозапису судових засідань вбачається, що в судовому засіданні, яке відбувалося 23 травня 2019 року судом було визначено докази, що будуть досліджуватися і встановлено порядок їх дослідження, а в судовому засіданні 24 вересня 2019 року проводилось дослідження письмових доказів і в тому числі тих, про які адвокат зазначає в апеляційній скарзі. При цьому, звукозаписом судового засідання підтверджується, що прокурор оголосив кожен з письмових доказів, які ним долучалися до матеріалів провадження і навів обґрунтування щодо обставин, які ними підтверджується. Аналогічне право щодо дослідження доказів було надано стороні захисту. (т.1 а. п. 21-22, т.2 а. п.257)

Окрім того, в судовому засіданні від 16 жовтня 2019 року сторона захисту відмовилась від попередньо заявленого клопотання про допит експертів, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неналежну перевірку експертних висновків та допит експертів, що слідує з його апеляційної скарги, є безпідставними та надуманими.

Дослідження вищевказаних доказів проведено судом у відповідності до приписів ст.358 КПК України, згідно якої протоколи слідчих дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи були оголошені в судовому засіданні. При цьому, кожен з учасників судового провадження мав можливість ставити запитання щодо документів свідкам чи експертам, а також просити суд виключити будь-який з долучених до матеріалів кримінального провадження документ з числа доказів, однак як обвинувачений, так і його захисник не ініціювали таких питань.

Доводи сторони захисту стосовно того, що не встановлено потерпілого у кримінальному провадженні, а була залучена Рожищенська міська рада, як підставу для скасування вироку, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Захисник ОСОБА_8 , ставлячи питання про процесуальне порушення у зв`язку з розглядом кримінального провадження без участі потерпілого, як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні апеляційної інстанції не навів суду відомостей щодо особи, яка наділена статусом потерпілого у цьому провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_7 також не надав суду жодної інформації щодо родичів загиблої ОСОБА_9 , які в статусі потерпілих могли б представляти її інтереси.

У зв`язку з відсутністю осіб, які б заявляли свої права як потерпілих у даному кримінальному провадженні, стороною обвинувачення було залучено Рожищенську міську раду, на території якої проживала ОСОБА_9 і яка займалася похованням ОСОБА_9 ..

Наведені обставини щодо участі у кримінальному провадженні органу місцевого самоврядування як представника потерпілого, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, як про це зазначає апелянт.

Не вирішення судом питання про вжиття заходів для збереження житла та майна обвинуваченого, в порядку визначеному до ст.378 КПК України, на думку колегії суддів не може бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, як про це сторона захисту зазначає в апеляційній скарзі.

Згідно ч.2 ст.378 КПК України, якщо в обвинуваченого залишилися без нагляду житло чи інше майно, суд за клопотанням обвинуваченого, зобов`язаний вжити через відповідні органи заходів для їх збереження.

Проте, відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_7 чи його захисник заявляли таке клопотання про вжиття заходів для збереження житла чи іншого майна в матеріалах провадження відсутні.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що досліджені судом першої інстанції докази у своїй сукупності свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України.

Вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав до його скасування, про що ставлять питання апелянти, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.