Справа №635/4381/20
Провадження по справі 1-в/635/660/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судового засідання ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, розлученого, з неповною освітою, раніше проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29 березня 2002 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

-01 вересня 2003 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 198, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

-16 березня 2007 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.1 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

-27 лютого 2008 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 08 грудня 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 1 день;

-30 листопада 2016 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

-30 січня 2017 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-06 березня 2017 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 .
Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Засуджений ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав.
Суд, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 06 березня 2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 06 квітня 2017 року.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_4 в строк покарання, призначеного вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 06 березня 2017 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 06 березня 2017 року по 06 квітня 2017 року відповідно до ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 06 березня 2017 року, кінець строку 06 березня 2021 року.

Судом встановлено, що засуджений з 21 квітня 2017 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення СПС лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_7 від 10 серпня 2020 року, засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 07 березня 2017 року. За час тримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 21 квітня 2017 року засуджений відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», зарекомендував себе посередньо, порушень режиму тримання не допускав, має три заохочення, стягнень не має. До промислової зони установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи. Засуджений ОСОБА_4 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться безвідповідально, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Засуджений ОСОБА_4 бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться без зацікавленості.

Соціально-корисні зв`язки з родичами підтримує шляхом телефонних переговорів, стосунки посередні.

На профілактичному обліку установи засуджений не перебуває.
Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України є недоцільним.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.
Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_4 має три заохочення 10 січня 2018 року, 27 квітня 2018 року та 22 січня 2020 року, стягнень не має.

Відповідно до довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 в ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)» засуджений працевлаштований до промислової зони установи.

Засуджений характеризується посередньо, до покладених на нього трудових обов`язків ставиться безвідповідально, приймає участь виконання робіт з благоустрою установи, проте не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. До програми «Духовне відродження» ставиться без зацікавленості.

Отже, з огляду на дані особової справи засудженого, які відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, суд доходить висновку, що виправлення засудженого не має систематичного характеру.

Враховуючи характеристику засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1