Провадження № 11-кп/4820/675/20
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суд від 02 жовтня 2020 року клопотання прокурора задоволено.
Дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 30 листопада 2020 року включно.
Постановлено, що у разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2020 року в розмірі 30 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 63060 (шістдесят три тисячі шістдесят) грн, термін дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи, утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання у відповідний орган державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (в разі їх наявності) визначити строком на два місяці з дня внесення застави.
У разі невиконання цих обов`язків, застава звертається в дохід держави.
В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовлено.
Задовольняючи клопотання прокурора та відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані потерпілий та свідки, обвинувачений офіційно не працевлаштований, фактично постійного місця проживання немає, а тому продовжують існувати ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність.
Крім того суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі у вигляді домашнього арешту, оскільки такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможуть запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 02 жовтня 2020 року та змінити обраний відносно нього запобіжний захід на більш м`який, а саме на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

При цьому вказує про недоведеність ризиків зазначених у клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, суд не в повній мірі врахував. що обвинувачений має ряд захворювань, з яких деякі потребують термінового медичного (хірургічного) втручання, має на утриманні неповнолітню дитину, одружений, має намір офіційно працевлаштуватися та відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду.
При цьому в умовах слідчого ізолятора немає можливості для здійснення належного лікування.
Перебуваючи під вартою обвинувачений позбавлений можливості відшкодувати потерпілому заподіяну матеріальну шкоду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив з того, що, ризики визначені ст.177 КПК України і які були доведені прокурором при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, постійного місця проживання немає, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані потерпілий та свідки, а тому обвинувачений, знаходячись на волі, може незаконно на них впливати, перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність.
З урахуванням викладеного а також обставин, визначених ст.ст. 177, 178 КПК України, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою, у тому й числі у вигляді домашнього арешту, про що заявляв клопотання обвинувачений.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_7 , тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження його ізоляції від суспільства.

Застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

Зважаючи на те, що обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів підстав для скасування ухвали суду не знаходить.

В суді першої інстанції та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор довів, що ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та що мету застосування запобіжного заходу зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

А отже безпідставними є доводи апеляційної скарги про недоведеність ризиків зазначених у клопотанні прокурора.

Не впливають на законність ухвали суду доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом не в повній мірі враховані обставини вказані в апеляційній скарзі, зокрема наявність у обвинуваченого ряду захворювань, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, те, що він одружений та має намір офіційно працевлаштуватися і відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду.
Під час розгляду клопотань судом першої інстанції враховані усі обставини, передбачені ст.177 КПК України, у тому й числі і ті на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений.
При цьому суд правильно в ухвалі вказав, що такі обставини не є визначальними та такими, які б давали суду підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту.
Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції та в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не надав доказів наявності у нього хвороб, які унеможливлюють тримання його під вартою.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні підстави для її скасування.
Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 02 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: