Справа №759/6304/16-к Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1357/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , працюючого виконробом в ТОВ "Славабудстрой", раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі,
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та із покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України та місця проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 45000 гривень матеріальної шкоди та 60000 моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 9 березня 2015 року приблизно о 7 год.15 хв. знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_8 09.03.2015 року приблизно о 06 год.15 хв. після святкування свята 8 березня в одному із ресторанів міста Києва разом із своєю знайомою ОСОБА_12 повернулись додому останньої за адресою АДРЕСА_3 .
Через деякий час до кв. АДРЕСА_2 повернувся чоловік ОСОБА_12 ОСОБА_10 та почав стукати у вхідні двері, однак двері йому ніхто не відчинив. Тоді ОСОБА_10 потрапив у квартиру через балкон. Перебуваючи у квартирі ОСОБА_10 почав з`ясовувати причини знаходження ОСОБА_8 разом з його дружиною.
На цій підставі між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт. В цей час у ОСОБА_8 на підставі раптово виниклих неприязних стосунків виник умисел заподіяти тілесне ушкодження ОСОБА_10 . На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи, що від нанесеного удару настануть суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання наніс один удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_8 пішов з приміщення квартири.
Згідно висновку експерта №7/3 від 13.05.2016 року отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-лицева травма у вигляді струсу головного мозку, перелому правого вилично-орбітального комплексу та передньої стінки правої гайморової пазухи, крововиливу в порожнину правої гайморової пазухи, множинних синців в правій параорбітальній області, правої щоки, скроневої області справа відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Разом з тим, у ОСОБА_10 мають місце наслідки перенесеної 09.05.2015 року травми обличчя у вигляді органічних змін нижньої стінки правої орбіти із защемленням сухожилка нижнього прямого м`язу правого ока, диспозиції правого очного яблука, вертикальної диплопії, помірної деформації обличчя, розширення правої очної щілини, яка на 3 мм більша ніж ліва.
Вказані зміни в ділянці обличчя мають незворотній характер та є невиправними у зв`язку із чим обличчя ОСОБА_10 стало знівеченим.
Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та цивільний позов задовольнити в повному обсязі.
Вважає, що вирок суду в порушення ст.370 КПК України є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.
На його думку, суд І-ї інстанції, при ухваленні цього судового рішення неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.75 КК України, та призначив покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зокрема, при призначенні обвинуваченому покарання судом не враховано, що ОСОБА_8 не визнав правову кваліфікацію злочину та наслідків завдання потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень; будучи обізнаним із наявністю у потерпілого ІІІ-групи інвалідності, що викликана заподіяними тілесними ушкодженнями, та необхідністю регулярної медичної допомоги для виправлення наслідків заподіяних травм, в добровільному порядку збитки йому не відшкодував.
Вказує, що суд безпідставно застосував ст.75 КК України та необґрунтовано визнав можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Звертає увагу суду на те, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 найнижчу міру покарання, встановлену санкцією ч.1 ст.121 КК України, жодним чином не обґрунтував таке рішення, а лише формально послався на дані про особу обвинуваченого.
Вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 є занадто м`яким з огляду на отримані потерпілим травми, що призвели до інвалідності та невиправних наслідків по знівеченню його обличчя. Крім того, зазначає, що його життя змінилось в гірший бік, що призводить до суттєвих моральних страждань, які тривають і до цього часу.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: при призначенні покарання судом необґрунтовано застосовано положення ст.75 КК України.
Зокрема, доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд І-ї інстанції при призначенні покарання недостатньо врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого та безпідставно звільнив його від відбування покарання.
Зазначає, у вироку судом І-ї інстанції належним чином не вмотивовано підставу можливості виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурорів, потерпілого та його представника, в підтримку вимог та доводів апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце роботи, де позитивно характеризується, обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_8 та часткове визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що до ОСОБА_8 безпідставно застосовано положення ст. 75 КК та звільнено його від відбування покарання з випробуванням з наступних підстав.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.

Під час перегляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
З урахуванням наведеного, а також враховуючи тяжкість злочину, особу ОСОБА_8 як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, поведінку винного після вчинення злочину, що характеризує його особу, те, що протягом останніх п`яти років, після скоєного правопорушення, він до будь-якої відповідальності не притягувався, частково визнав свою вину, що свідчить про те, що він стає на шлях виправлення, продовжує працювати, апеляційний суд вважає, що судом обгрунтовано призначено ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення. Це рішення належним чином мотивоване у вироку, та не сприймається колегією суддів як явно несправедливе чи недостатнє для досягнення мети покарання.
З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів та є домірне скоєному.

Крім того, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1177 ЦК України, ч.1 ст.81 ЦПК України вирішено цивільний позов, який задоволено частково.
З урахуванням того, що ОСОБА_8 злочинними діями заподіяв потерпілому матеріальну шкоду, розмір якої підтверджений відповідними доказами, а також зважаючи на характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, наслідки шкоди здоров`ю потерпілого, враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає обгрунтованим визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 у сумі 60000 грн., а також в частині стягнення документально підтверджених витрат заподіяної матеріальної шкоди у сумі 45 000 гривень та не вбачає підстав для задоволення цивільного позову потерпілого у повному обсязі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційних скарг потерпілого та прокурора слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілого та прокурора залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: