САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/849/20
Провадження № 1-кп/726/103/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці кримінальне провадження № 0000476 від 29.04.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Яхнівці, Волочиського району, Хмельницької області, із середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-суд

В С Т А Н О В И В:
21 вересня 2018 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 264 солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 на посаду водія - заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення, зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.Станом на теперішній час в Україні діє особливий період.

Поряд із цим встановлено, що солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своіх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин 02 квітня 2020 року не з`явився вчасно на службу з відпустки (відповідно до наказу командира НОМЕР_1 №65 з 03.03.2020 по 01.04.2020 строком на 24 доби) до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив службовий час на власний розсуд ж адресою: АДРЕСА_1 до 05.05.2020, тобто понад один місяць. 05 травня 2020 року солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та продовжив проходження військової служби.

За таких обставин, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, тобто в нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушенння передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, та пояснив суду, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи, все так і було в дійсності, обвинувачений у вчиненому щиро кається. Свою поведінку усвідомлює, просить суд суворо його не карати.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників процесу в порядку ч.3 ст.349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні злочинів, з`ясувавши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч. 3 ст.349 КПК, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає повністю доведеною вину ОСОБА_4 в умисних діях, які вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі.

Судом також враховуються і дані про особу ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, його вік, той факт, що він є військовозобовязаним та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого, визнання ним вини, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, що її обтяжують, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись, ст. ст. 65, 75 ч. 4 ст. 407 КК України, ст.ст. 349, 342-380 КПК України, суд

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч.1 п1,2 та ч.4 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, повідомляти командира військової частини про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Чернівецького Апеляційного суду через Садгірський районний суду м. Чернівці шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженому , який перебуває під вартою з моменту вручення йому копії судового рішення

Головуючий суддяОСОБА_1