ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року
м. Київ

справа № 738/1594/19

провадження № 51-3422 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Чернігів, який мешкає за
адресою:
АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2020 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2020 року виправлено описку у вказаному вироку ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі.

Чернігівський апеляційний суд 21 квітня 2020 року скасував вищевказану ухвалу про виправлення описки, вирок суду першої інстанції змінив у частині призначеного покарання, визнав ОСОБА_6 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 21 червня 2019 року приблизно о 18.00, за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, перебуваючи між вулицями Транспортна та Виноградна у м. Мена Чернігівської області, незаконно збув ОСОБА_7 за 400 грн психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,08071 та 0,07796 г.

26 червня 2019 року приблизно о 17.13 ОСОБА_6 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з корисливих мотивів, перебуваючи між вулицями Транспортна та Виноградна у м. Мена Чернігівської області, незаконно збув ОСОБА_7 за 400 грн психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,06163 та 0,09197 г.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 внаслідок м`якості, просить його скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився з рішенням суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі 75 КК України, не перевірив у повній мірі доводів апеляційної скарги прокурора, не навів переконливих мотивів для їх спростування і постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того, прокурор зазначає про те, що судами при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільненні від відбування покарання з випробуванням були враховані одні й ті ж обставини, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У поданій касаційній скарзі прокурор покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_6 внаслідок м`якості.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України та обґрунтованість застосування положень ст. 69 КК України прокурором не оспорюються.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Щодо доводів прокурора, наведених у поданій касаційній скарзі, то вони заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі доказами, та дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не дотримався.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За приписами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд першої інстанції урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, дані про особу винуватого, зокрема, те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем навчання, має постійне місце проживання, а також його молодий вік, стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан, його ставлення до вчиненого.

Водночас ці ж обставини суд першої інстанції врахував і при звільненні ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України.

Прокурор, не погоджуючись із указаним рішенням, оскаржив його до суду апеляційної інстанції, просив вирок суду першої інстанції скасувати через безпідставне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та ухвалити новий вирок з призначенням покарання у виді реального позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив наведених в апеляційній скарзі доводів, не дав на них вичерпної відповіді й залишив її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, при цьому не навів переконливих підстав прийняття такого рішення.

Зокрема, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою конкретні обставини вчиненого злочину, а саме, те, що цей злочин пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів і психотропних речовин ( ОСОБА_6 двічі збув 4 порції амфетаміну), вчинений групою осіб, з корисливим мотивом, а також те, що сам засуджений в судовому засіданні показував про тривалий (більше шести місяців) систематичний характер своєї злочинної діяльності з використанням соціальних інтернет-мереж.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
За умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_6 та за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на призначення покарання, застосування до нього положень ст. 75 КК України слід уважати необґрунтованим.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3