ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3534/20 Справа № 184/1301/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новий Буг Миколаївської області, громадянки України, до засудження мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
про відмову в задоволенні заяви засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26.10. 2020 відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_5 про застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що не відбутий строк покарання ОСОБА_5 становить 8 місяців 24 дня. За період відбуття покарання засуджена заохочень та стягнень не мала, норма виробітку за останні місяці становила 100%, але характеризується посередньо, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє корисну активність в організації їх роботи. При цьому, згідно довідки про проведену соціально виховну роботу, із засудженою 05.06.2020 було проведено позачергову оцінку ступеню її виправлення та зроблено висновок, що вона лише «стає на шлях виправлення», тому суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст.81 КК України, а відтак неможливість умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі засуджена просить скасувати ухвалу та звільнити її умовно - достроково від відбування покарання на невідбутий строк.

В обгрунтування своїх вимог, засуджена посилається на незаконність та неогрунтованість рішення суду, та вважає, що судом допущено однобічність та неповнота судового розгляду, оскільки не було з`ясовано обставин, які мають істотне значення для провадження. На думку засудженої, суд не надав належної оцінки тому, що вона за весь час відбування покарання не мала жодних правопорушень, працює та має сумлінне ставлення до праці, незважаючи на стан здоров`я і заборону фізичних навантажень, стягнень не має. Також, вказує, що має сина, який є інвалідом дитинства та на цей час перебуває в інтернаті, у вчиненні злочину вона розкаюється та має бажання нормально жити та приносити користь суспільству, тому вважає, що довела своє виправлення та заслуговує на умовно дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді заяви засуденої ОСОБА_5 про її умовно-дострокове звільнення, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджена сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довела своє виправлення, тому не може бути звільнена від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 15.02.2019, яким її засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 2 місяці. Початок строку відбування покарання 17.07.2018, кінець 20.07.2021.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви засудженої, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення нетяжкого злочину, та, що станом на момент постановлення оскаржуванної ухвали невідбутий строк покарання засудженої становив 8 місяців 24 дня.

Також судом враховано, що за період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 засуджена характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має, на цей час працевлаштована, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Разом з цим, ОСОБА_5 не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє корисну активність в організації їх роботи.

Відповідно до довідки про проведену соціально виховну роботу із ОСОБА_5 встановлено, що засуджена лише «стає на шлях виправлення» із середнім балом «задовільно».

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженої, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, її поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженої та дійшов до обґрунтованого й вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженою, є недоцільним.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженої, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_5 хоча і працевлаштована, виконує вимоги персоналу установи та не має стягнень, однак за весь час відбування покарання засуджена не має жодного заохочення, що у сукупності вказує на недоведення нею свого виправлення у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженої під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є її обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Доводи засудженої про ненадання судом належної оцінки її особі, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення її заяви.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженої положень ст. 81 КК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4