печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою Керівника правління Товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак ЛДТ» ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00001148 та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
04.11.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга Керівника правління Товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак ЛДТ» ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00001148 та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування доводів скарги адвокат посилається на те, що постановою від 08.09.2020.2020 слідчий відмовив у залученні у якості потерпілого у кримінальному провадженні №00001148, про що виніс постанову, яку особа, що подала скаргу вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, як наслідок її незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати слідчого суддю скасувати постанову та зобов`язати слідчого виконати вимоги ст. 55 КПК України та, окрім цього, поновити строк на оскарження постанови, оскільки заявник її отримав лише 02.11.2020.
В судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, разом з цим адвокатом було подано заяву про розгляд скарги у її відсутність, вимоги підтримала.
Слідчий у судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, що другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м, Києві здійснюється, досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001148 .
Так, вбачається, що 21.08.2020 ТОВ «Порцелак ЛДТ» звернулось до слідчого з клопотання № 16, про вчинення дій, а саме: виконання ухвали слідчого судді та визнання потерпілим Товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак ЛДТ» у кримінальному провадженні №00001148.
При дослідженні оскаржуваної постанови встановлено, що в обґрунтування відмови, слідчий вказав, що станом на день винесення постанови у органу досудового розслідування, немає об`єктивних даних та не отримано достатніх підстав, які б свідчили про спричинення товариству шкоди, вчиненої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення шодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Отже, єдиною законною підставою для винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є те, що у органу досудового розслідування, немає об`єктивних даних та не отримано достатніх підстав які б свідчили про спричинення ТОВ «Порцелак ЛДТ», якої не будь шкоди вчиненої кримінальним правопорушенням.
Вимогами ч.5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані, виходячи з наступного.
Викладене свідчить, що оскаржувана постанова слідчого від 08.09.2020 не відповідає вказаним вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки у мотивувальній частині слідчий не вказав очевидних та достатніх підставах вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, тобто постанова є належним чином необґрунтованою та розглянутою з формальних підстав та в першу чергу передчасною, а протилежного стороною органу досудового розслідування не доведено.
За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову слідчого від 08.09.2020, як таку, яка є передчасною та не відповідає вимогам ч. 1 ст. 55 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Що стосується порушеного питання перед слідчим суддею з приводу зобов`язання слідчого визнати ТОВ «Порцелак ЛДТ» потерпілим, то вказане прохання не ґрунтується на положеннях КПК України та не відноситься до компетенції слідчого судді, оскільки слідчий суддя не наділений повноваженням зобов`язувати слідчого приймати конкретні рішення за клопотаннями осіб у кримінальному провадженні, так як слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється відповідно до ч.5 ст.40 КПК України.
Відтак скарга підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Поновити строк на оскарження постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 08.09.2020.
Скаргу задовольнити частково.
Постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 08.09.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00001148 скасувати.
Зобов`язати слідчого/прокурора, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001148 повторно розглянути питання про визнання потерпілим ТОВ «Порцелак ЛДТ» у кримінальному провадженні №00001148.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1