Провадження № 1-кп/761/2688/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001001 від 31.01.2020, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем Київського відділення Сумського центру заготівлі крові, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

21 серпня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України.

Ухвалою від 25 серпня 2020 року вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, разом із реєстром матеріалів досудового розслідування вручений обвинуваченому та його захиснику, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України немає.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні подав письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України. Так, своє клопотання захисник обґрунтовує тим, що в обвинувальному акті відсутнє конкретне обвинувачення, при цьому таке обвинувачення не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й містить в собі суперечності, є неналежним чином сформульованим. Обвинувальний акт не містить фактичного викладу обставин кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема в ньому не вказано щодо способу вчинення кримінального правопорушення, а відтак не описано навіть саму подію кримінального правопорушення.

Крім того, на переконання захисника, в обвинувальному акті не зазначено, які ж саме суспільно-небезпечні наслідки були заподіяні ОСОБА_2 внаслідок вчинення ним яких би то не було діянь. При цьому, захисник вказує, що не зважаючи на відсутність в обвинувальному акті опису способу вчинення кримінальних правопорушень, він також містить ряд положень, що суперечать одне одному.

До того ж, захисник зазначив, що всупереч вимогам п.1 ч.2 ст.109 КПК України, доданий до обвинувального акту реєстр не містить відомостей про проведення процесуальних дій, а замість цього містить інформацію про форми фіксування кримінального провадження, що, як вважає захисник, не є тотожним поняттю «процесуальна дія».

Разом з тим, захисником було оголошено письмові скарги на бездіяльність слідчого та прокурора, зокрема щодо нерозгляду клопотання сторони захисту до моменту завершення досудового розслідування, та протиправного, на думку захисника, виділення матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав клопотання та скарги свого захисника, та при цьому просив звернути увагу, що йому невідомо про наказ за №117, оскільки з ним його ніхто не ознайомив.

Прокурор ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення клопотань та скарг захисника ОСОБА_5 , оголосивши при цьому письмові заперечення на них.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу порушених питань у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно пункту 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Аналіз положень пункту 13 частини першої статті 3, статей 20, 91, пункту 5 частини другої статті 291 КПК України у їх взаємозв`язку дає підстави стверджувати, що тільки конкретне обвинувачення, зрозуміле обвинуваченому за змістом, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не містить в собі суперечностей, вважається належним чином сформульованим і таким, яке породжує у особи необхідність здійснення захисту від нього.

Так, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191 КК України (у привласненні чужого майна, яке перебувало у його віданні) та кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України (у привласненні особою чужого майна, яке перебувало у його віданні, вчиненому повторно).

Привласнення, як одна з трьох форм об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користувалися вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викладеного своє матеріальне становище. Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками привласнення є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Однак зі змісту обвинувального акту, в якому викладено витримки з наказів МОЗ України, а також наказів та розпоряджень НДСЛ «ОХМАТДИТ» НДСЛ МОЗ України, не зрозуміло, в чому ж полягає об`єктивна сторона інкримінованих ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, не описано спосіб вчинення кримінального правопорушення, зокрема не зазначено, яким саме чином ним вилучено чуже майно і чи взагалі вилучено, в чому полягає подальше обернення майна на свою користь чи користь третіх осіб. Також в обвинувальному акті не зазначено, які ж саме суспільно-небезпечні наслідки були заподіяні ОСОБА_2 внаслідок вчинення ним кримінальних правопорушень.

Крім того, відсутнє належне пояснення викладеного в обвинувальному акті твердження, що трансфузійні рідини перебували у віданні обвинуваченого, цей факт обґрунтовується лише викладенням окремих пунктів Посадової інструкції обвинуваченого, зокрема: «відповідно до п. 3.2 ОСОБА_6 мав право призначати і відміняти трансфузії та маніпуляції згідно стану хворого», «відповідно до п. 2.10 Посадової інструкції лікаря-трансфузіолога ОСОБА_6 зобов`язаний був своєчасно та ретельно оформляти медичну документацію» (аркуші 3 та 37). Проте такий виклад цих положень не може свідчити про те, що обвинувачений здійснював чи повинен був здійснювати отримання, повернення чи утилізацію трансфузійних рідин, тобто стороною обвинувачення без будь-якого мотивування зроблено висновок про те, що обвинуваченому було надано «правомочність одноособово здійснювати управління та розпорядження трансфузійними рідинами», та що ці рідини «перебували у його віданні».

До того ж, в обвинувальному акті не зазначено, кому ж саме належали трансфузійні рідини, які за версією сторони обвинувачення привласнив обвинувачений, а відтак не зрозуміло, чому сторона обвинувачення зазначає про заподіяння шкоди саме НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України. Також зі змісту обвинувального акту не вбачається, яким саме чином викладені в обвинувальному акті витримки з наказів та розпоряджень стосуються факту вчинення обвинуваченим «привласнення» трансфузійних рідин.

Крім того, обвинувальний акт містить ряд положень, що суперечать одне одному.

Так, зазначено період, в який ОСОБА_2 вчинено інкриміновані йому діяння з 01.06.2017 по 17.07.2018 (зокрема на аркуші 6, останній абзац). У той же час сторона обвинувачення описує кримінально-протиправні дії ОСОБА_2 порушенням положень внутрішніх нормативно-правових актів НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, які прийняті вже після початку цього періоду, зокрема зазначено наказ № 115 від 20.09.2017 (арк. 7), розпорядження № 10 від 08.06.2017 (арк. 7), а на наступному, 8-му аркуші вказано, що розпорядження № 10 датовано вже не 08, а 04 червня 2017 року.

Разом з тим, стороною обвинувачення зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 є відповідальним за оформлення медичної документації у відділенні ТКМ і ІМДХТ Центру ДОГ і ТКМ (арк. 8-35, 39-68). Однак, п. 3.2 Посадової інструкції лікаря-трансфузіолога не містить таких положень стосовно всього відділення і на аркуші 8 зазначено, що вказане відділення очолює завідувач.

Отже, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить фактичного викладу обставин кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема в ньому не вказано щодо способу вчинення кримінального правопорушення, а відтак не описано саму подію кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, який висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_2 .

При цьому суд зауважує, що за правилами статті 338 КПК України зміна прокурором правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення можлива виключно в разі встановлення під час судового розгляду саме нових обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, така зміна неприпустима за умов допущених при обвинуваченні особи суперечностей або неповноти.

З урахуванням наведених підстав обвинувальний акт з додатками необхідно повернути прокурору.

Інші доводи сторони захисту про наявність суперечностей у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та їх правової кваліфікації, некоректність реєстру матеріалів досудового розслідування хоча і свідчать про наявність недоліків у обвинувальному акті, проте не слугують підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

При вирішенні скарг захисника ОСОБА_5 , суд враховує, що вказані скарги подані в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, відповідно до частини другої якої, скарги на рішення прокурора, не передбачені ст. 303 КПК України, можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Разом з тим порушені в скарзі сторони захисту питання з огляду на прийняте судом рішення про повернення обвинувального акта прокурору не є компетенцією суду на даній стадії судового провадження, є передчасними, а тому скарги захисника ОСОБА_5 не підлягають розгляду, що не позбавляє захисника права повторно заявити таку скаргу у відповідній стадії судового провадження.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 303, 314, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001001 від 31.01.2020 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України, - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 21 грудня 2020 року о 08 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1