Справа №295/7681/20
УХВАЛА
Іменем України

24.09.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор ОСОБА_3 звернулася із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на встановлення в ході досудового розслідування, що у жовтні місяці 1996 року між ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою було досягнуто злочинної змови, направленої на заволодіння шляхом обману чужим майном, а саме майном СП «Сівуч». Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 14.08.1996 року було створено фіктивне підприємство ПП «Лавр», а між особами, які досягли злочинної змови, були розподілені злочинні ролі, а саме під вигаданими прізвищами ОСОБА_5 виконував роль директора ПП «Лавр» - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 виконував роль виконавчого директора ПП «Лавр» - ОСОБА_9 , а невстановлена слідством особа виконувала роль власника ПП «Лавр».

В подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, який був досягнутий всіма учасниками вчинення вказаного злочину, та, діючи згідно розподілених злочинних ролей, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 16.10.1996 року приїхали до офісу СП «Сівуч», що за адресою: м. Житомир вул. Ватутіна, 55. В приміщенні офісу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 згідно розподілених ролей представились генеральному директору СП «Сівуч» ОСОБА_10 та комерційному директору ОСОБА_11 вигаданими даними. У подальшому, в цей же день, час та місці ОСОБА_5 та ОСОБА_7 шляхом пред`явлення печаті та установчих документів ПП «Лавр» ввели в оману ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відносно правдивості своїх намірів придбати у них товарно-матеріальні цінності, при цьому приховуючи справжні наміри незаконно заволодіти майном.

Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи згідно обумовленого плану та розподілених ролей, запропонували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укласти договір про придбання ПП «Лавр» у СП «Сівуч» 1000 тон цукру, пропонуючи часткову попередню оплату та банківську гарантію, при цьому завідомо маючи намір не оплачувати товар, а заволодіти ним шляхом обману. ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , не усвідомлюючи про злочинні наміри останніх, вважаючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є представниками ПП «Лавр», заключили відповідний договір №20 від 16.10.1996 року. Згідно з умовами договору СП «Сівуч» зобов`язується надати ПП «Лавр» 1000 тон цукру на суму 880 000 гривень, а ПП «Лавр» зобов`язується прийняти і оплатити його протягом 7 банківських днів. Після підписання договору ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повернулись в м. Київ.

З метою виконання договірних обов`язків перед ПП «Лавр» і не маючи у власності цукру в об`ємі, який необхідний для виконання умов укладеного договору, генеральним директором СП «Сівуч» ОСОБА_14 було підписано наступні договори: 18.10.1996 року з директором АП «Кожанський цукровий завод» ОСОБА_15 , що за адресою: смт. Кожанка Фастівського району Київської області, договір №16 від 18.10.1996 року, згідно якого АП «Кожанський цукровий завод» продає СП «Сівуч» 160 тон цукру за гроші в сумі 137 640 грн.; 21.10.1996 року з ОСОБА_16 головою ВАТ «Київцукорспецстрой» що за адресою: смт. Рокитно-2 Київської області, договір № 17 від 21.10.1996 року, згідно якого ВАТ «Київцукорспецстрой» продає СП «Сівуч» 300 тон цукру за гроші в сумі 258 000 грн.; 21.10.1996 року з заступником начальника управління ВАТ «Київцукор П» ОСОБА_17 , що за адресою: м. Біла Церква Київської області, договір № 93 від 21.10.1996 року, згідно якого ВАТ «Київцукор П» продає СП «Сівуч» 506 тон цукру за гроші в сумі 435 160 грн., плануючи провести оплату даного цукру вищевказаним організаціям після оплати ПП «Лавр» СП «Сівуч» по договору № 20 від 16.10.1996 року.

18.10.1996 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 приїхали до м. Житомира та повідомили ОСОБА_12 про те, що цукор згідно підписаного договору потрібно буде поставити в м. Київ, а також не маючи обіцяної банківської гарантії, надали неправдиві пояснення, що нададуть його 22.10.1996 року після проведення засідання директорів банку. В цей же день ОСОБА_5 , діючи згідно розподілених злочинних ролей, представляючись директором ПП «Лавр», було внесено зміни до договору №21 від 16.10.1996 року, відповідно до яких розвантаження товару згідно до вищезазначеного договору повинно проводитися по вказаних ОСОБА_5 реквізитам в м. Києві. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишили місце укладення договору та домовилися про зустріч після цього в місті Фастів Київської області 21.10.1996 року.

Продовжуючи вчиняти дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, 21.10.1996 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 прибули в м. Фастів, де зустрілися з ОСОБА_14 та в подальшому поїхали на АП «Кожанський цукровий завод» з метою пересвідчитися в наявності цукру, про поставку якого було обумовлено в укладеному договорі. Після того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_5 пересвідчились в наявності цукру, ОСОБА_13 повідомив про те, що вказаний товар буде відправлений за реквізитами, зазначеними в договорі, після здійснення оплати.

22.10.1996 року, продовжуючи діяти відповідно до розподілених ролей та не маючи наміру на оплату товару відповідно до укладеного договору, невстановлена слідством особа, яка раніше досягла злочинної змови з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , повідомила неправдиві відомості про те, що службові особи ПП «Лавр» виступають посередниками, а він являється безпосереднім покупцем товару. До того ж невстановлена слідством особа переконувала ОСОБА_12 в необхідності відправки 2 вагонів, в яких знаходилося 127 тон цукру без попередньої оплати, при цьому обіцяючи, що банківські гарантії оплати будуть надані 23 жовтня 1996 року та додаючи, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_18 ) знаходиться на засіданні директорів банку стосовно вирішення питання про надання банківських гарантій. Повідомивши таким чином неправдиві відомості, не маючи наміру здійснювати оплату товару та надавати будь-які банківські гарантії, невстановлена слідством особа, яка діяла відповідно до злочинної змови, досягнутої з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , переконала ОСОБА_12 в необхідності відправки товарів без попередньої оплати зі сторони ПП «Лавр». ОСОБА_13 , не усвідомлюючи злочинний намір вказаних вище осіб, будучи впевненим в правдивості слів останніх та в щирості їх намірів, погодився на їх пропозицію та в подальшому переконав директора АП «Кожанський цукровий завод» ОСОБА_15 поставити цукор ПП «Лавр» на станцію Дарниця Південно-західної залізниці. Далі АП «Кожанський цукровий завод» в особі директора ОСОБА_15 , діючи на підставі листа директора СП «Сивуч» ОСОБА_12 від 21.10.1996 року, було відправлено залізничним транспортом 127 тон цукру за реквізитами, вказаними у вищезазначеному листі на адресу СП «Лавр». Вже 23.10.1996 року вказаний цукор був доставлений на станцію Дарниця Південно-західної залізниці СП «Лавр» відповідно до вказаних реквізитів, де 25.10.1996 року був розвантажений невстановленими особами на підставі фіктивної довіреності №77 з відтиском печатки та реквізитами ПП «Лавр» від 23.10.1996 року, виданої на ім`я ОСОБА_19 , яка втратила свій паспорт в лютому 1996 року.

Таким чином, як зазначає прокурор у клопотанні, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншою невстановленою особою, шляхом обману заволоділи майном, яке належить АП «Кожанський цукровий завод», а саме цукром в розмірі 127 тон вартістю 127 000 грн. та 2 540 мішками, в яких знаходився вказаний цукор, вартістю 2 953 грн. 50 коп., чим спричинив матеріальної шкоди АП «Кожанському цукровому заводу» на загальну суму 129 953 грн. 50 коп., що станом на момент вчинення злочину являється особливо великим розміром.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, ОСОБА_5 складено та вручено 27.04.2014 року.

Прокурор вказує, що слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_20 . 28.04.2014 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді застави у 80 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97 488 грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира, про що 28.04.2014 року останній був повідомлений під розпис. Проте, в порушення вимог ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний ОСОБА_5 станом на 15.05.2014 року не виконав покладені на нього обов`язки, а саме не сплатив заставу у 80 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97 488 грн. у національні грошовій одиниці, а також будь-яких документів, що підтверджують внесення застави самим підозрюваним або заставодавцем слідчому, прокурору, суду не надав.

Після цього, 15.05.2014 року до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира було подано клопотання про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_21 14.07.2014 року винесено ухвалу про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу.

Крім того, 21.05.2014 року процесуальним керівником до СУ УМВС України в Миколаївській області направлено для виконання постанову про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території від 20.05.2014 року, зокрема, щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 . За результатами виконання вищезазначеної постанови встановлено, що ОСОБА_5 не проживає за жодною з можливих адрес його проживання та встановити місцезнаходження останнього неможливо.

За змістом клопотання, 30.08.2016 року до Житомирської місцевої прокуратури надійшла скарга від захисника ОСОБА_22 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги від 06.10.2015 року, отже ОСОБА_5 відомий факт того, що він перебуває в розшуку та навмисно ухиляється від органів досудового розслідування.

З метою запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідка, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, прокурор вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити. Додала, що хоча ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України є не судимим, однак обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою сприятиме уникненню настання в майбутньому ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. За словами прокурора, відповідно до відомостей з кримінального провадження строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності сплили у 2015 році, а строк досудового розслідування закінчується 28.09.2020 року. На запитання слідчого судді прокурор відповіла, що постановою слідчого досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено та оголошено розшук підозрюваного, на даний час воно відновлене та визначено групу слідчих для завершення досудового розслідування.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання. Підозрюваний пояснив, що не переховувався та не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування, його ніхто не шукав, повістки не отримував. Окремо звернув увагу, що минулий час перебував в СІЗО по іншому кримінальному провадженню, приблизно 1 раз на місяць відвідує судові засідання по кримінальному провадженню, яке наразі перебуває на розгляді в Голосіївському районному суді м. Києва, двічі перетинав державний кордон. На запитання слідчого судді уточнив, що проживав в м. Миколаєві з батьками, однак ця квартира була продана ще до 2005 року. На даний час мешкає в м. Києві, де і був затриманий працівниками поліції о 08:00 год. ранку.

Адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що до матеріалів клопотання був наданий лише витяг з ЄРДР, докази зупинення та відновлення досудового розслідування в матеріалах кримінального провадження відсутні та на момент розгляду клопотання спливли строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. За словами адвоката, його підзахисний судових повісток не отримував, йому ніхто не телефонував, хоча номер телефону ОСОБА_5 слідчому відомий. Захисник вважає, що ОСОБА_5 не ухиляється від органу досудового розслідування. До того ж останній є обвинуваченим у справі, яка розглядається Голосіївським районним судом м. Києва, 1 рік 2 місяці перебував під вартою, потім 6 місяців на особистому зобов`язанні.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для відмови у замовленні клопотання з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як передбачає положення ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 28.04.2014 року у задоволенні клопотання про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було відмовлено. Затриманого ОСОБА_5 звільнено з-під варти в залі судового засідання та застосовано до останнього запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 97 488 грн.

Із копії листа Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області №931/14-вих. від 15.05.2014 року вбачається, що кошти як застава за підозрюваного ОСОБА_5 в розмірі 97 488,00 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області не надходили.

Постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_23 від 19.07.2014 року досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002482 від 01.08.2013 року, зупинено. Оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвалами слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира неодноразово надавався дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, однією з яких є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя враховує недотримання стороною обвинувачення вимог п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, а саме відсутність у матеріалах клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання.

Зокрема, в матеріалах справи відсутня та слідчому судді надана не була постанова про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002482 від 01.08.2013 року, в той час як слідчий суддя не має права обирати запобіжний захід у кримінальному провадженні, досудове розслідування за яким було зупинено.

Слідчий суддя також враховує положення статті 178 КПК України і пояснення прокурора про сплив строку притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності

Враховуючи викладене, а також те, що на момент розгляду клопотання відпали підстави, які б вказували на можливість обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 187, 193, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя