Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/656/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2020 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янече, Новоархангельського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 вересня 2020 року.

Цією ж ухвалою стосовно ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 вересня 2020 року, щодо якого рішення суду не оскаржено.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 вересня 2020 року.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів та тяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, одружений, має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проживав не за місцем постійної реєстрації у м. Миколаїв, був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів на території Кіровоградської області. Соціальні зв`язки обвинуваченого не є стійкими. По справі не допитані свідки та потерпілі. Дана справа викликала значний суспільний інтерес.

Також судом враховано суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Суду не було надано будь-яких даних стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, відтак підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а обраний запобіжний захід необхідно продовжити.

Враховуючи, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, суд визнав доцільним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, щодо ОСОБА_7 , обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту та покласти на нього обов`язки згідно із ст. 194 КПК України.
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .
Обгрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_7 утримується під вартою вже понад розумні строки, без обгрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню більше 2 років 10 місяців перебуває під вартою, більшість судових засідань фактично були відкладені через різні процесуальні обставини, а сама справа з незалежних від суду та обвинуваченого підстав залишається невирішеною.

Наявність тільки обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину перестала сама по собі бути підставою для позбавлення його свободи.

При цьому стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доведено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, де мешкає його сім`я, зважаючи на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою без вирішення справи по суті, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченого та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, приймаючи до уваги той факт, що інші обвинувачені з рівноцінним обвинуваченням не перебувають під вартою і належним чином виконують умови обраних щодо них запобіжних заходів, вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у вигляді не цілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 22 липня 2020 року перебуває кримінальне провадження № 0000258 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні.

Судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 19 вересня 2020 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів та тяжкого злочину. Обвинувачений раніше засуджувався за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, одружений, має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проживав не за місцем постійної реєстрації у м. Миколаїв, був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів на території Кіровоградської області.

Отже, соціальні зв`язки ОСОБА_7 не є стійкими. По справі не допитані свідки та потерпілі. Дана справа викликала значний суспільний інтерес.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Окрім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, суд першої інстанції врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства та погрозою його застосування, а також кількість епізодів злочинної діяльності, правильно не застосував заставу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою на 60 днів ОСОБА_7 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів та тяжкого злочину, раніше засуджувався за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, одружений, має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, проживав не за місцем постійної реєстрації у м. Миколаїв, був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів на території Кіровоградської області, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Отже, доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. є безпідставними

Посилання апелянта на те, що обвинувачений має постійне місце проживання та тривалий час перебуває під вартою, а відтак відсутні жодні обґрунтовані ризики, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не заслуговують на увагу, оскільки на переконання колегії суддів не є підставами для зміни запобіжного заходу, а також не зменшують ризиків неналежної процесуальної поведінки з боку обвинуваченого.

Інші доводи сторони захисту були враховані судом при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.
Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 22 липня 2020 року, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 вересня 2020 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4