Справа №463/8514/20
Провадження №1-кс/463/4722/20
У Х В А Л А
22 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 0000162 від 31.08.2016 року -

ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 0000162 від 31.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що подав скаргу до ТУ ДБР про вчинення кримінальних правопорушень працівниками СУ ГУНП у Львівській області, а саме службове підроблення, службова недбалість та свідоме невиконання ухвали слідчого судді. Досудове розслідування цього кримінального провадження проведене неповно та не об`єктивно, зокрема, не допитано свідка ОСОБА_5 , про допит якого зазначалось в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2017р., не надано доказів про належне повідомлення з`явитись на допит до слідчого, не надано підтвердження фактам, зокрема, чи слідчим ОСОБА_6 було належним чином проведено огляд місця події 23.10.2014р., що стало підставою для повторного огляду в результаті чого було вилучено значну кількість слідів злочину, невідомі особи мали доступ до автомобіля марки Мерседес Спрінтер д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки такий був переміщений в інше місце зберігання, з нього було вилучено вантаж і слідчим не надано оцінку з цього приводу. Також, не перевірено факт чи пройшов ОСОБА_7 огляд на стан сп`яніння.

В судовому засіданні скаржник та адвокат підтримали вимоги скарги, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять таку задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти обґрунтованості скарги заперечив, оскільки в межах кримінального провадження проведено весь комплекс необхідних слідчих дій, в результаті чого в діях працівників поліції не встановлено ознак злочинів, за якими внесено відомості до ЄРДР.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000162 від 31.08.2016р., приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження, 23.10.2014р. ОСОБА_7 керуючи автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним на вул. Львівська у м. Городок біля будинку № 543 розпочав виконувати обгін попутних транспортних засобів і під час виконання маневру здійснив зіткнення із велосипедистом під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер на місці пригоди.

З приводу цих подій до ЄРДР за номером 000662 внесено відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проводилось слідчими СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Відповідно до змісту заяв про вчинення злочину, що також узагальнено скаржником в самій скарзі, під час розглядування кримінального провадження № 000662 за ч. 2 ст. 286 КК України слідчі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вчинили кримінальні правопорушення, які проявились в тому що:

по ч. 1 ст. 366 та ч. 1 ст. 367 КК України службове підроблення та службова недбалість виявились в неналежному розслідуванні кримінального провадження по факту ДТП з сином ОСОБА_4 , зокрема слідчий ОСОБА_6 не зафіксував усі сліди ДТП, не вніс до протоколу огляду місця події всі уламки та осипи з транспортних засобів, що стало підставою для проведення додаткового огляду місця події за неодноразовими скаргами ОСОБА_4 . На думку потерпілого, слідчим не було вжито заходів щодо схоронності речових доказів по справі, в результаті чого підозрюваний ОСОБА_7 зміг приховати відео-реєстратор, деформувати велосипед, на якому їхав його син, зняти з нього світловідбивачі. До автомобіля мали доступ сторонні особи під час його зберігання на арешт майданчику, що було зафіксовано потерпілим. Слідчим не проведено належним чином освідування ОСОБА_7 , направлення на освідування здійснено в заклад охорони здоров`я, який не був уповноважений на проведення такого освідування;

по ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання рішення суду полягає в тому, що слідчим ОСОБА_9 свідомо не виконано ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова про тимчасовий доступ до речей та документів.

Оскаржуваною постановою від 13.05.2020р. вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях слідчих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, у кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину. Відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Найперше слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що при розгляді даної скарги не буде акцентувати основної уваги на результатах досудового розслідування кримінального провадження № 000662, а зосередиться на правовому аналізі дій (бездіяльності) слідчих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які проводили досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні і які, на думку ОСОБА_4 , в ході такого досудового розслідування вчинили кримінальні правопорушення, які були предметом розгляду у кримінальному провадженні, за наслідками розгляду якого винесено оскаржувану постанову.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 13.05.2020 року та матеріалів кримінального провадження № 0000162 від 31.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України, слідчим допитано в якості свідка ОСОБА_6 (а.с.59-64 т.1), який повідомив, що після прибуття на місце ДТП здійснив попередній ознайомчий огляд місця та встановив загороджувальні конуси, після чого розпочався огляд місця пригоди та складання протоколу місця пригоди. Після огляду водій ОСОБА_7 був направлений в найближчий лікувальний заклад на алкогольне освідчення. Автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 був практично порожній. Лише на дні кузова в один ряд були розміщені коробки з печивом, а отже даний вантаж ніяк не міг вплинути на рух автомобіля. Для зручності велосипед був поміщений у вказаний автомобіль, такий був доставлений на арешт майданчик, де був опломбований. Велосипед до та після місця транспортування з місця пригоди не змінився. У протоколі були зафіксовані всі уламки.

Також, було проведено допит свідка ОСОБА_9 (а.с.65-69 т.1), який прийняв кримінальне провадження № 000662 у лютому 2015р. після слідчого ОСОБА_6 . Після прийняття справи до свого провадження призначив додаткову транспортно-трасологічну експертизу, однак через наявність скарг зі сторони ОСОБА_4 справу було передано в провадження слідчого ОСОБА_10 . Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова про тимчасовий доступ скерував на виконання ОСОБА_7 , оскільки згідно цієї ухвали саме він повинен був повернути автомобіль.

Згідно висновку службового розслідування від 22.08.2016р. (а.с.73-79 т.1), аргументи ОСОБА_4 про вчинення правопорушення слідчими ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не підтвердились.

При цьому, як вбачається з довідки про стан досудового розслідування у к/п № 000662, на час, коли таке провадження перебувало у провадженні слідчих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , ними проведено огляд місця події, призначено ряд експертиз, в тому числі додаткових, отримано тимчасовий доступ до автомобіля, допитано свідків ДТП ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_14 , проведено слідчий експеримент з участю ОСОБА_11 , на вимогу ОСОБА_4 проведено додатковий огляд місця пригоди з вилученням як з правого так і з лівого узбіччя дрібних пластмасових елементів, проведено слідчий експеримент із участю свідка ОСОБА_7 , допитано свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , проведено одночасний допит потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_11 .

З об`єктивної сторони службове підроблення полягає у таких діях, як: 1) складання завідомо неправдивих офіційних документів; 2) видача завідомо неправдивих офіційних документів 3) внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 4) інше підроблення офіційних документів.

Службове підроблення полягає у свідомому перекрученні істини в офіційному документі, здійсненому службовою особою, яка діяла при цьому з використанням свого службового становища.

Отже, з суб`єктивної сторони вказане правопорушення характеризується прямим умислом.

Складання завідомо неправдивого офіційного документа означає внесення уповноваженим суб`єктом у документ, оформлений із зовнішнього боку правильно (справжній бланк, печатка, підпис, номер, реєстрація тощо) відомостей, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності.

При цьому, внесення в офіційний документ неправдивих відомостей - це внесення уповноваженим суб`єктом у документ, оформлений із зовнішнього боку правильно, відомостей, які за своїм змістом частково не відповідають дійсності. Внесення завідомо неправдивих відомостей, а також складання завідомо неправдивих офіційних документів є різновидами фальшування документів, які дістали в криміналістиці назву інтелектуального підлогу.

Повертаючись до обставин даної справи та виходячи зі змісту висунутих ОСОБА_4 звинувачень, які на його думку становлять суть правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, службове підроблення полягає в тому, що слідчий ОСОБА_6 не зафіксував усі сліди ДТП.

Дійсно, 20.11.2014 року слідчим ОСОБА_21 проведено додатковий огляд місця ДТП, про що складено відповідний протокол (а.с.172-177 т.1) і в ході якого виявлено та вилучено дрібні пластмасові уламки. Вказані уламки були долучені для проведення транспортно-трасологічної експертизи та згідно висновку експерта (а.с.191-197 т.1), вони не несуть в собі доказової інформації, оскільки найбільшу інформацію про місце наїзду транспортних засобів та їх положення відносно елементів дороги несуть сліди коліс цих транспортних засобів, а у випадку їх відсутності район розміщення осипу осколків скла, пластмаси, ґрунту та виливу паливно-мастильних речовин. Безпосередньо на місці ДТП слідів коліс транспортних засобів не виявлено, однак виявлено інші сліди, які несуть в собі доказову інформацію. При цьому, як зазначив експерт «розміщення дрібних уламків пластмаси, які були виявлені як на правому так і на лівому узбіччях при додатковому огляді місця ДТП про місце наїзду теж не свідчать…» (а.с.195-196 т.1 останнє речення).

Отже, обставини про наявність пластмасових уламків, які не були зазначені слідчим у протоколі огляду не мають доказового значення.

Більше того, ніщо в матеріалах кримінального провадження не свідчить про те, що слідчий ОСОБА_6 умисно уникнув внесення до протоколу огляду вказаної додаткової та недоказової інформації, тоді як злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України може вчинятись виключно із прямим умислом.

Об`єктивну сторону службової недбалості складає сукупність трьох ознак: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у виді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч. 1 ст. 367 КК) або тяжкі наслідки (ч. 2 ст. 367 КК); 3) причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Сфера службової недбалості визначається межами службової компетенції службової особи, колом її повноважень. Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути одноразовим (наприклад, втрата значної грошової суми) чи систематичним і набувати виду певної лінії поведінки по службі (наприклад, непроведення щоквартальної перевірки фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей на складі). З цього випливає необхідність установлення конкретних обов`язків, які покладались на певну службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані неналежним чином, а також, які нормативні положення порушені винним.

При цьому, згідно з п. 3 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, істотною шкодою у статтях 364, 365, 367, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до примітки 4 ст. 364 КК України, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, оскільки склади злочину, відповідальність за вчинення яких передбачені ст. ст. 366, 367 Кримінального кодексу України, за своєю конструкцією є матеріальними, то необхідною ознакою їх об`єктивної сторони є наявність причинно-наслідкового зв`язку між зловживанням владою або службовим становищем, а також службовою недбалістю з однієї сторони, та істотною шкодою з іншої.

Разом з тим, виходячи з обставин кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено не лише ознак службового підроблення, але й ознак службової недбалості, та самої істотної шкоди.

Зокрема, як уже зазначалось вище, на думку заявника слідчий не вжив заходів для збереження речових доказів, не провів належним чином медичне освідування ОСОБА_7 .

Однак, з приводу цих та інших подій на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000662, яке на даний час не завершене, тоді як вимоги заявника по суті зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймаються у даному кримінальному провадженні.

Ніщо в межах кримінального провадження про законність дій слідчих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не свідчить про те, що хтось з них допустив службову недбалість.

Більше того, як зазначає скаржник, він лише вважає, що слідчий не вжив всіх заходів для збереження речових доказів, однак не наводить фактів для перевірки, а лише припускає, що ОСОБА_7 міг приховати відеореєстратор, деформувати велосипед, зняти з нього світловідбивачі.

По-перше, сам скаржник не вказує, яким чином вказані обставини мають значення для справи про загибель його сина, а по-друге, всі ці обставини були предметом перевірки і в ході проведення досудового розслідування не було встановлено відсутність у ОСОБА_7 відеореєстратора, тоді як сам скаржник навіть не надає доказів протилежного.

Те саме стосується аргументів про велосипед та світловідбивачі, при тому що згідно протоколу огляду від 23.10.2014р. уламок світловідбивача слідчий віднайшов та зафіксував його місцерозташування (а.с.135-139, 144 т.1), що в подальшому, було взято до уваги експертом під час проведення згаданої вище експертизи (а.с.195 т.1).

Аналогічно, помилковими є аргументи скаржника про неналежне проведення медичного огляду гр. ОСОБА_7 , оскільки такий проводився Городоцькою ЦРЛ на підставі направлення слідчого ОСОБА_22 від 23.10.2013р. (а.с.149 т.1), про що складено відповідний висновок (а.с.150 т.1).

Крім того, у матеріалах кримінального провадження наявна копія офіційної відповіді Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, адресована ОСОБА_4 згідно котрої огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що занижують увагу та швидкість реакції громадянина ОСОБА_7 лікар ОСОБА_19 проводила згідно наказу КЗГРР «Городоцька ЦРЛ» від 02.01.2014 № 13.

Щодо істотної шкоди, така також відсутня, адже у кримінальному провадженні № 0000662 щодо ДТП, у якому загинув син скаржника не прийнято остаточного рішення на користь заявника.

Аналогічно, на думку слідчого судді відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Зокрема, як зазначив Верховний Суд під час розгляду кримінальної справи № 554/10478/15-к (постанова від 26.02.2019р.) обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2016р. (а.с.153-154 т.2), зобов`язаним суб`єктом за такою є ОСОБА_7 , якого зобов`язано доставити автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 на територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів що за адресою Львівська обл., м. Городок, вул. Чорновола, 10а.

Згідно копії супровідного листа та поштової квитанції (а.с.155, 156 т.2), вказану ухвалу слідчий ОСОБА_9 направив на адресу ОСОБА_7 26.02.2020р.

Отже, в силу вимог закону слідчий ОСОБА_9 не є зобов`язаною особою згідно ухвали слідчого судді від 17.02.2016р., а відтак, не є суб`єктом такого кримінального правопорушення, не говорячи вже про те, що він вжив заходів для виконання цієї ухвали.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.

Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів, чого не може спростовувати, єдиний по суті аргумент скаржника щодо не проведення одночасного допиту свідка ОСОБА_5 , оскільки висновку про відсутність події та складу кримінального правопорушення можливо дійти й без проведення допиту цього свідка, при тому що заходи для проведення допиту цього свідка вживались, а ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2017р. (а.с.156 т.3) за ухилення від явки до слідчого на свідка ОСОБА_5 накладено грошове стягнення у сумі 400 грн.

Зокрема, аргументи, які на думку заявника свідчать про вчинення кримінального правопорушення викладені останнім в заяві про вчинення кримінального правопорушення, і в постанові про закриття кримінального провадження надано обґрунтовані відповіді на такі аргументи, а по-друге, як заявник, так і працівники СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та ОСОБА_9 були допитані слідчим і всі важливі обставини події з самого початку встановлені слідчим за допомогою інших засобів доказування.

Так, в межах даного кримінального провадження слідчий допитав як свідків ОСОБА_23 (а.с.198-201 т.2) та ОСОБА_24 (а.с.143-147 т.3) понятих при проведенні огляду місця події 23.10.2014р., ОСОБА_7 (а.с.37-44 т.3) водія автомобіля Мерседес, який здійснив наїзд на сина скаржника, ОСОБА_19 (а.с.53-55 т.3) лікаря яка проводила медичний огляд ОСОБА_7 .

Всі ці свідки по факту лише описали обставини, які відбувались після ДТП та після прибуття слідчого ОСОБА_6 на місце ДТП. Інформації, яка б мала доказове значення вчинення службового підроблення або службової недбалості вказані покази не містять.

Крім того, матеріали кримінального провадження про смерть сина скаржника у межах даного кримінального провадження були визнані речовим документом, про що винесена відповідна постанова (а.с.1 т.2).

Тобто, одночасно з аналізом поведінки слідчих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , слідчий дослідив самі матеріали кримінального провадження у якому останні проводили слідчі дії, що лише додатково підтверджує повноту та об`єктивність досудового розслідування, проведеного за зверненням ОСОБА_4 .

В свою чергу, повертаючись до обставин про допит свідка ОСОБА_5 , то як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді від 30.01.2017р. (а.с.21 т.3), допит цього свідка мав бути проведений з приводу обставин ДТП, а окрім неї про обставини ДТП належало допитати і інших свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Такі свідки допитані і як зазначалось вище, ОСОБА_24 не надав показів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, а свідок ОСОБА_26 (а.с.106-108 т.3) взагалі пояснила, що не була очевидцем ДТП 23.10.2014р.

Тому, з огляду на обставини кримінального провадження, які всебічно, повно і неупереджено встановлені під час досудового розслідування, вважаю, що слідчий прийшов до вірного висновку про відсутність у діях слідчих СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України.

Зібрані докази оцінені слідчим з точки зору належності, допустимості, достовірності, є достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою та відповідає вимогам закону і тому, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 0000162 від 31.08.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 25.09.2020 року о 13.05 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1