Справа № 216/76/13- к
провадження 1-в/216/145/20
УХВАЛА
іменем України

02 грудня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про зняття арешту з майна, який накладено за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, від 22 січня 2014 року у кримінальній справі №216/76/13-к,-

ВСТАНОВИВ:
01 грудня 2020 року адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про зняття арешту з майна, який накладено за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, від 22 січня 2014 року у кримінальній справі №216/76/13-к.

В обґрунтування клопотання зазначено, що за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року, ухваленому у кримінальній справі №216/76/13-к, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України, та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. В рамках вказаної кримінальної справи Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 17.06.2010 та 17.10.2011 винесено постанови про арешт майна боржника ОСОБА_5 та оголошення заборони його відчуження. Станом на час винесення вищевказаних постанов та реєстрацію вищевказаних заборон відчуження об`єктів всього нерухомого майна ОСОБА_5 не мав у власності жодного нерухомого майна, окрім 1/2 частки квартири, загальною площею 49,7 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Так, у ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_5 померла його мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, а саме: 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру по АДРЕСА_2 : реєстр № 1001, бланк ННН №782749, виданий 02.07.2019 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 , та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 : реєстр № 1002, бланк ННН № 782750, виданий 02.07.2019 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 . На заяву ОСОБА_4 щодо зняття арешту, Інгулецьким відділом державної виконавчої служби зазначено, що Інгулецьким ВДВС було відкрито виконавче провадження № 47735748 про конфіскацію все належне майно ОСОБА_4 на користь держави згідно виконавчого листа №216/76/13-к від 22.01.2014, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу. На час надання відповіді вказане провадження було знищено за перебігом зберігання та у Інгулецького ВДВС відсутні правові підстави для припинення чинності арешту майна боржника. Однак, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 , останній набув право власності на вищевказане нерухоме майно у 2019 році, і яке автоматично підпало під заборону, накладену державним виконавцем, в ході виконання вироку Центрально - міського районного суду м. Кривого Рогу у справі №216/76/13- к від 22.01.2014 в частині конфіскації майна. Враховуючи, що на момент винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ОСОБА_4 не був власником вищезазначеного нерухомого майна, яке було успадковане ним лише у 2019 році, тобто право власності виникло лише у 2019 році, а тому накладення арешту на вищевказане нерухоме майно є безпідставним та таким, що порушує законні права ОСОБА_4 , щодо володіння, користування та розпоряджання майном, яке належить йому на праві власності.

Таким чином, посилаючись зміст ст.ст. 319, 391 ЦК України, 409 КПК України (1960 року), у клопотанні ставиться питання про зняття арешту з 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , накладеного в рамках, виконання вироку від Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу 22.01.2014, у справі № 216/76/13-к.

Дослідивши клопотання та додатки до нього, матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2014 року, ухваленому у кримінальній справі №216/76/13-к, яка розглядалася за правилами, встановленими Кримінальним кодексом України (в ред. 1960 року):

« ОСОБА_8 признано виновным по ст. 307 ч. 2 УК Украины и подвергнуто его наказанию в виде 5 лет 6 месяцев лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного.

Признано его виновным по ст. 122 ч. 1 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 1 (одного) года лишения свободы.

Признано его виновным по ст. 263 ч. 1 УК Украины и подвергнуто его наказанию в виде 2 лет лишения свободы.

Признано его виновным по ст. 186 ч. 2 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 4 лет лишения свободы .

Признано его виновным по ст. 125 ч. 2 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 2 лет ограничения свободы.

В соответствии со ст. 70 ч. 1 УК Украины окончательное наказание ОСОБА_8 путем поглощения менее строгого наказания более строгим определено в виде 5 лет 6 месяцев лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного. Меру пресечения содержание под стражей - оставлено прежней. Срок отбытия наказания исчислять с 04 апреля 2011 года.

ОСОБА_9 признано виновным по ст. 307 ч. 2 УК Украины и подвергнуто его наказанию в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного.

Признано его виновным по ст. 263 ч. 1 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 2 лет лишения свободы.

Признать его виновным по ст. 122 ч. 1 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 1 (одного) года лишения свободы.

Признано его виновным по ст. 186 ч. 2 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 4 лет лишения свободы .

Признано его виновным по ст. 125 ч. 2 УК Украины и подвергнуть наказанию в виде 2 лет ограничения свободы.

В соответствии со ст. 70 ч. 1 УК Украины окончательное наказание ОСОБА_9 путем поглощения менее строгого наказания более строгим определено в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного. Меру пресечения содержание под стражей - оставить прежней. Срок отбытия наказания исчислять с 08 июня 2011 года.

ОСОБА_10 признано виновным по ст. 307 ч. 2 УК Украины и подвергнуто его наказанию в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного.

Признать его виновным по ст. 122 ч. 1 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 1 (одного) года лишения свободы.

Признано его виновным по ст. 186 ч. 2 УК Украины и повергнуто наказанию в виде 4 лет лишения свободы .

В соответствии со ст. 70 ч. 1 УК Украины окончательное наказание ОСОБА_10 путем поглощения менее строгого наказания более строгим определено в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного. Меру пресечения содержание под стражей - оставить прежней. Срок отбытия наказания исчислять с 06 апреля 2011 года.

ОСОБА_11 признано виновным по ст. 307 ч. 2 УК Украины и подвергнуто его наказанию в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного.

Признано его виновным по ст. 263 ч. 1 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 2 (двух) лет лишения свободы.

Признано его виновным по ст. 125 ч. 2 УК Украины и подвергнуто наказанию в виде 2 лет ограничения свободы.

В соответствии со ст. 70 ч. 1 УК Украины окончательное наказание ОСОБА_11 путем поглощения менее строгого наказания более строгим определено в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного. Меру пресечения содержание под стражей - оставить прежней. Срок отбытия наказания исчислять с 04 апреля 2011 года.

ОСОБА_12 признано виновным по ст. 307 ч. 2 УК Украины и подвергнуто его наказанию в виде 5 лет лишения свободы с конфискацией всего имущества, являющегося собственностью осужденного. Меру пресечения содержание под стражей - оставить прежней. Срок отбытия наказания исчислять с 06 апреля 2011 года.

Определенно судьбу вещественных доказательств и процессуальных издержек.»

В рамках виконання зазначеного вироку суду, Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 17.06.2010 та 17.10.2011 винесено постанови про арешт майна боржника ОСОБА_5 та оголошення заборони його відчуження.

Разом з цим, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2014, на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 звільнено від подальшого відбування покарання.

02 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГУЮ у Дніпропетровській області із заявою про зняття арешту з належного йому нерухомого майна.

Як вбачається з листа Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГУЮ у Дніпропетровській області №13.12-34/17032 від 18.07.2019, згідно даних АСВП на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження за №№ 19919832, 19991544 та №47735748, з виконання виконавчого листа №216/76/13-к, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про конфіскацію всього належного майна ОСОБА_4 . Державним виконавцем 29.09.2015 було винесено постанову про повернення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», яка разом із виконавчим документом була направлена стягувачу. На теперішній час вищевказане виконавче провадження є знищеним за перебігом терміну зберігання, тому у державного виконавця відсутні правові підставі для припинення чинності арешту майна.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним клопотанням, в якому просить зняти арешт з майна, який було накладено державним виконавем в порядку виконання вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, від 22 січня 2014 року у кримінальній справі №216/76/13-к.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями статті 173 КПК визначено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Згідно зі статтею 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Статтею 175 КПК визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Разом з цим, відповідно до частини третьої статті 535 КПК у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Таким чином, КПК урегульовано питання накладення слідчим суддею арешту на майно, а також оскарження ухвали слідчого судді про накладення такого арешту.

Проте, предметом зазначеного клопотання є оскарження рішень державного виконавця (постанов про накладання арешту на майно), пов`язаного з виконанням вироку суду, ухваленого за правилами КПК, та порушення, допущені виконавцем при прийнятті такого рішення, оскільки, на думку заявника, такі постанови винесені без належних правових підстав, а дії державного виконавця, щодо відмови у скасуванні арешту майна є незаконними.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, КПК передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість статтею 181 КАС (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 287 КАС у чинній редакції.

Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №823/564/17.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність повернення клопотання про зняття арешту з майна, який накладено за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, від 22 січня 2014 року у кримінальній справі №216/76/13-к, заявнику, як такого, що не підлягає розгляду в цьому суді.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 535, 539, 369, 372 КПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про зняття арешту з майна, який накладено за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, від 22 січня 2014 року у кримінальній справі №216/76/13-к,- повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1