Єдиний унікальний номер 722/511/20
Номер провадження 1-в/722/62/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю:
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника СВК №67 ОСОБА_5
та засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокиряни в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 клопотання підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на наявність для цього підстав, передбачених ст.81 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 та представник ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо клопотання та просили у його задоволенні відмовити, обгрунтовуючи тим, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України «довів своє виправлення». У зв`язку з цим вважають, що засуджений ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання.
Голова спостережної комісії при Сокирянській райдержадміністрації Чернівецької області ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його присутності, вирішення клопотання засудженого ОСОБА_6 покладає на розсуд суду.
Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.05.2015 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Згідно вироку Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.10.2015 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ст.71 КК України, до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.
Згідно розпорядження Першотравневого районного суду м.Чернівці вирок суду відносно засудженого ОСОБА_6 набрав законної сили 30.11.2015 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 22.12.2015 року.
Таким чином, кінцевим строком відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі є 22.06.2021 року.
Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_6 засуджений за вчинення умисних злочинів, одних з яких є злочином середньої тяжкості (ч.1 ст.296 КК України), а інший тяжкий злочин (ч.2 ст.289 КК України).
Враховуючи визначений засудженому початок строку відбування покарання, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. Режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності. Режим створює умови для суспільно корисної праці засуджених, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, соціально-виховної роботи та громадського впливу.
Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
В державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 15.01.2016 року.
Як вбачається із особової справи та довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 22.12.2015 року. За час перебування в слідчому ізоляторі м.Чернівці до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. За час перебування в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» за порушення встановленого режиму відбування покарання в одинадцяти випадках був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку лише в лютому 2020 року, жодного разу не заохочувався.
Частинами 1 та 5 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.
Згідно довідки відділу організації та нормування праці №81 від 10.04.2020 року та особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час перебування в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» лише з квітня по грудень 2016 року, з червня по липень 2017 року, з лютого по травень 2019 року та з квітня 2020 року залучався до оплачуваної суспільно-корисної праці, інший період перебування в колонії з приводу працевлаштування до адміністрації установи не звертався.
Із дослідженої в судовому засіданні характеристики, затвердженої 13.04.2020 року начальником ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_9 , встановлено, що засуджений ОСОБА_6 у відношенні до персоналу колонії не тактовний, проявляє схильність до невиконання їх законних вимог, у взаємовідносинах з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості, своє спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, відвідує під контролем, належних висновків для себе не робить. До робіт з благоустрою установи виконання покарань ставиться безвідповідально, потребує постійного контролю за якістю їх виконання. За час перебування в установі здобув робітничі спеціальності «Машиніст каменерізальних машин» та «Верстатник деревообробних верстатів» в навчальному центрі, що функціонує при установі. В категоричній формі відмовляється приймати участь в реалізації інших програм диференційованого виховного впливу. Соціально-корисні зв`язки на волі підтримує з рідними шляхом листування, побачень, отримує від них посилки та передачі, взаємовідносини з рідними добрі. Вину у скоєному злочині визнав.
Згідно виписки з медичної картки №67/128 від 13.04.2020 року засуджений ОСОБА_6 працездатний, на даний час стан його здоров`я задовільний.
Згідно довідки бухгалтерії державної установи «Сокирянська виправна колонія (№67)» за №45, станом на 10.04.2020 року на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення із засудженого ОСОБА_6 заборгованості в розмірі 184886,06 грн., який надійшов до установи 10.12.2015 року, на даний час заборгованість не погашена.
Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до наявних в особовій справі засудженого виписок з протоколів засідання комісії відділення з оцінки ступеню виправлення засуджених, засуджений ОСОБА_6 :
-станом на 12.01.2017 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 12.01.2017 року);
-станом на 04.10.2017 року злісний порушник режиму (протокол від 04.10.2017 року);
-станом на 11.01.2018 року злісний порушник режиму (протокол №1 від 11.01.2018 року);
-станом на 10.01.2019 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 10.01.2019 року);
-станом на 08.01.2020 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 08.01.2020 року).
Належних доказів на спростування зазначених вище обставин щодо несумлінної поведінки та несумлінного ставлення до праці засудженим та його захисником суду не надано.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності та особу засудженого, суд вважає, що як поведінка ОСОБА_6 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання, не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
На підставі ст.81 КК України та керуючись ст.ст.537 ч.1 п.2, 539 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя: ОСОБА_1