Справа № 297/1976/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/22/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 297/1976/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2019 року про повернення обвинувального акта,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 від 11 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України повернуто прокурору.

На ухвалу суду прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вимоги до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 щодо ОСОБА_5 органом досудового розслідування дотримано. Також, звертає увагу, що підтвердженням того, що обвинуваченому, захиснику було надано можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування є посилання у реєстрі на ухвалу суду про встановлення строків ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, оскільки сторона захисту уникала процесуального спілкування зі слідчим з метою затягування розслідування. Крім того, прокурор вважає, що реєстр матеріалів досудового розслідування є лише додатком до обвинувального акта, а тому зазначені у ньому відомості ніяким чином не впливають на доведеність вини обвинуваченого, а відповідно на законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення. Щодо тверджень суду про неконкретизованість обвинувачення щодо ОСОБА_5 , прокурор зазначає, що будь-які дані стосовно суті пред`явленого обвинувачення, як і інші надані прокурором докази, досліджуються в процесі судового розгляду обвинувального акта.

Крім того, апелянт звертає увагу, що в порушення вимог ч. 2 ст. 314 КПК України суд вирішив питання щодо можливості призначення судового розгляду у нарадчій кімнаті, не заслухавши при цьому думку обвинуваченого та його захисника. Судом також проігноровано позицію прокурора щодо оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки КПК вимагає обов`язкову участь обвинуваченого в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд мотивував своє рішення тим, що формулювання обвинувачення фактично дублює виклад фактичних обставин справи; у кримінальному провадженні немає потерпілих, при тому, що злочин, передбачений ст. 191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є злочином з матеріальним складом, тобто обов`язковою ознакою такого злочину є спричинення матеріальної шкоди; у реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_5 взагалі відсутні відомості щодо дати та часу внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що обвинувачення ОСОБА_5 не сформульовано належним чином.

Відсутність чіткого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист. Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено, що «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Крім того, злочин, передбачений ст. 191 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є злочином з матеріальним складом, тобто обов`язковою ознакою такого злочину є спричинення матеріальної шкоди.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в особливо великих розмірах. Разом з тим, і в обвинувальному акті відомості щодо потерпілих у даному кримінальному провадженні відсутні.

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду й колегія суддів їх до уваги не бере.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, які також знайшли своє відображення у ст. 17 КПК України, закріплено презумпцію невинуватості особи, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Отже, зі змісту наведених норм закону слідує, що формулювання, які б вказували на винуватість осіб, що не є обвинуваченими у кримінальному провадженні та стосовно яких не проведено судовий розгляд є недопустимими.
Згідно з обвинувальним актом директор ТОВ «Екосистеми Проф» ОСОБА_5 у грудні 2015 року шляхом зловживання своїм службовим становищем та за попередньою змовою з фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 інженером технічного нагляду ІІ-ї категорії, який здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, зокрема послуг по технічному нагляду на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера технічного нагляду (серії ІТ №000382 від 24.12.2010), як співвиконавці заволоділи бюджетними коштами на загальну суму 2416082 грн.

З реєстру, долученого до обвинувального акта, вбачається? що 22.12.2016 прокурором ОСОБА_9 постановлено рішення про виділення матеріалів кримінального провадження (ймовірно щодо ОСОБА_8 ), однак в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 вчинив злочин за попередньою змовою з ОСОБА_8 , якому обвинувачення не пред`являлося і обвинувальний акт до суду не скеровувався (відомості відсутні).

У разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.
Тому колегія суддів вказує на порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті.
З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4