Справа № 161/3029/20
Провадження № 1-кс/161/1474/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 02 березня 2020 року Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , особи-володільця майна ОСОБА_5 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна вилученого під час проведення огляду місця події від 19.02.2020,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, вилученого під час проведення огляду місця події від 19.02.2020, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що 19 лютого 2020 року, гр. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Луцьк Волинської області, вул. Винниченка, 11, пред`явив працівникам поліції паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , в якому наявні відтиски датоштампів з явними ознаками підробки, з метою введення в оману про законність свого перебування на території України.

За вказаним фактом СУ ГУНП у Волинській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2020, за №0000618, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.
В ході проведення огляду місця події від 19.02.2020 у гр. ОСОБА_5 вилучено паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , а також мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора «лайфселл».

Оскільки вказані речі, на думку слідчого та прокурора, мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, з метою їх дослідження органом досудового розслідування, проведення відповідних експертиз, а також правомірного утримання, тому звернулись до суду з клопотанням про арешт майна.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку слідчого та прокурора, які клопотання підтримали, думку особи-володільця майна та його представника, які, кожен зокрема, просили повністю відмовити в задоволенні клопотання, в зв`язку з відсутністю факту кримінального правопорушення, приходжу до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає.

Так, згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 2 ст.170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Судом встановлено, що слідчим управлінням ГУ НП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000618, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Безпосередньо в судовому засіданні ні слідчим ні прокурором, всупереч вимогам ч.3 ст.132 КПК України, не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, що унеможливлює застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Зважаючи на викладене, оскільки безпосередньо в судовому засіданні прокурором, на якого покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, не надано достатніх доказів та правових підстав щодо для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, не доведено наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України, а тому в задоволенні клопотання щодо накладення арешту на майно гр. ОСОБА_5 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна гр. ОСОБА_5 , вилученого під час проведення огляду місця події від 19.02.2020, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1