Номер провадження: 11-кп/813/185/20
Номер справи місцевого суду: 501/2102/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області, від 12.07.2019 року, у кримінальному провадженні № 0000495, внесеному до ЄРДР 30.05.2018 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Кілійського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинувачений у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за якою йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до положень ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати у сумі 2860 грн., пов`язані із залученням експерта (а.с.66).

Відповідно до оскарженого вироку, 30 травня 2018 року, о 14 годині, водій автомобіля «Audi A4», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , здійснюючи рух в лівій смузі проїзної части проспекту Миру, в м.Чорноморську Одеської області, з боку вул. Данченко в напрямку вул.1Травня, на шляху прямування, наближаючись зі швидкістю, приблизно 30км/год до нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з необережності, не приділив належної уваги зміні дорожньої обстановки, а саме тому, що перед нерегульованим пішохідним переходом в правій смузі попутного напрямку зупинився транспортний засіб, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив рух через нього, внаслідок чого вчинив наїзд передньою правою частиною кузова автомобіля «AUDI A4» на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу справа-наліво відносно його напрямку руху в темпі спокійного кроку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Потерпіла ОСОБА_9 звернулась до апеляційного суду зі скаргою, в якій вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, оскільки:

-обвинувачений не сприяв досудовому розслідуванню;

-ніяким чином не відшкодував потерпілій завдану шкоду.

Враховуючи наведене, потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та наполягає на законності та обґрунтованості вироку суду, зокрема зазначає:

- при призначені покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_8 , обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, досудову доповідь;

- обвинувачений зі стадії досудового розслідування вину визнав повністю та увесь час сприяв розслідуванню;

- купив потерпілій мобільний телефон такої ж моделі, який пошкоджено в результаті ДТП, тобто частково відшкодував заподіяну майнову шкоду;

- відвідував лікарню де знаходилась потерпіла.

З урахуванням викладеного захисник просить апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу та просили її сксувати оскаржений вирок в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами, без звільнення від відбування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої просили вирок суду залишити без змін.

Прокурор ОСОБА_6 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, звернула увагу апеляційного суду на ті обставини, що злочин є необережним, обвинувачений визнає вину та кається, цивільний позов потерпілою не заявлено.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України, а обставин, що тягнуть зміну або скасування оскарженого вироку і не погіршують становище обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в частині встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчинення злочину, доведеності його вини та кваліфікації дій обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, внаслідок його надмірної м`якості апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Апеляційний суд звертає увагу на ті обставини, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено основне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, яке є найбільш суворим покаранням, передбаченим ч. 1 ст.286 КК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності призначеного обвинуваченому покарання через його надмірну м`якість, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання, відповідно до положень ст.75 КК України, апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Крім того, злочин, вчинений ОСОБА_8 , є необережним злочином, що також було враховано судом першої інстанції.

Також суд першої інстанції взяв до уваги обставини вчинення злочину, його наслідки, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, та відомості про особу ОСОБА_8 .

Зокрема судом першої інстанції враховано, що обвинувачений безпосередньо після наїзду на потерпілу повідомив про ДТП орган поліції та викликав невідкладну медичну допомогу, надав потерпілій першу допомогу на місці.

Крім того, обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, частково відшкодував завдану злочином майнову шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненні злочину, сприяв досудовому розслідуванню та суду.

Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційному суду надана копія свідоцтва про народження дитини, з якої вбачається, що після ухвалення оскарженого вироку в обвинуваченого народилась дитина.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, доводи потерпілої про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах реального відбування основного покарання є непереконливими.

Доводи потерпілої ОСОБА_9 , що обвинувачений ніяким чином не відшкодував завдану шкоду не можуть бути взяті до уваги, як підстави скасування звільнення обвинуваченого від відбування покарання, зважаючи на таке.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому з матеріалів провадження вбачається, що ні потерпіла, ні її представник не заявляли цивільного позову в цьому кримінальному провадженні, в зв`язку з чим невідшкодування завданої шкоди не може бути визнане перешкодою для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим оскаржений вирок слід залишити без змін, відповідно до положень ч.1 ст.407 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області, від 12.07.2019 року, у кримінальному провадженні № 0000495, внесеному до ЄРДР 30.05.2018 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4