Провадження №1-кп/193/74/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В И Р О К

28 травня 2020 року сел. Софіївка Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 потерпілої ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Софіївка, матеріали кримінального провадження № 0000096 від 26 березня 2020 року, з угодою про примирення між потерпілою та обвинуваченим від 31 березня 2020 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довгівка Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не депутата, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26.03.2020 року, близько 00:30 години, ОСОБА_5 , йдучи по вул. Садова в с. Нововасилівка Софіївського району Дніпропетровської області в напрямку с. Девладове Софіївського району Дніпропетровської області, вирішив незаконно проникнути до будь-якого житлового будинку чи підсобного приміщення, з метою відпочити.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до володіння іншої особи, 26.03.2020 близько 00:45 години, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи на недоторканність житла, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої - кожному гарантується недоторканість житла, а також іншого володіння особи, а саме: не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку, не інакше як за мотивованим рішенням суду, а також статтю 12 «Загальної декларації прав людини», статтю 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод», без будь-якого дозволу та всупереч волі власника, з метою відпочити, шляхом вільного доступу, незаконно проник на подвір`я домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 .
В подальшому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_5 , помітивши не зачинене вікно, яке веде до прохідної кімнати вищевказаного будинку, відчинив вікно повністю та проник в середину будинку, тобто незаконно порушив своїми діями право на недоторканність житла потерпілої ОСОБА_4 , де приліг відпочивати на підлогу в прохідній кімнаті будинку та в подальшому був виявлений потерпілою ОСОБА_4 .
Своїми умисними діями ОСОБА_5 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла.
31 березня 2020 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим.

Згідно умов даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.162 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, потерпіла ОСОБА_4 не має до обвинуваченого ОСОБА_5 претензій матеріального та морального характеру, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_5 за ч.1 ст.162 КК України, у вигляді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 3 ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покласти обов`язки передбачені п. 1, 2 ч. 1 статті 76 КК України, а саме: п. 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п. 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав угоду про примирення, свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення не заперечував, заявив про здатність виконати умови угоди, та підтвердив, що його позиція є добровільною, жодного тиску при укладанні угоди на нього не здійснювалось.

Присутня в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 надала пояснення по суті справи, угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим підтримала у повному обсязі, просила суд її затвердити.

Прокурор щодо затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим не заперечує.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходив з наступного.

Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст.469 ч.3 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, який згідно з положеннями ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.
При цьому суд вважає, що ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.5 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.1 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд переконався, що потерпілий цілком розуміє наслідки затвердження угоди, визначені ст.473 КПК України, та не заперечує проти її затвердження.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
При укладанні угоди сторонами судом враховано дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працює, скарг від жителів села, сусідів на ОСОБА_5 до Девладівської сільської ради не надходило.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що підстави, передбаченні ст.474 ч.7 КПК України відсутні та просив суд затвердити угоду.
Укладена між потерпілою та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла, кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а тому кваліфікує його дії за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла, за вчинення якого йому належить призначити узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 3 ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покласти обов`язки передбачені п. 1, 2 ч. 1 статті 76 КК України, а саме: п. 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п. 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена угода про примирення підлягає затвердженню.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експерта, проведення експертиз під час досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 314 ч.3 п.1, 373 ч.2, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 31 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000096 від 26 березня 2020 року, між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 3 ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покласти обов`язки передбачені п. 1, 2 ч. 1 статті 76 КК України, а саме: п. 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п. 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід по відношенню до ОСОБА_5 не обирався.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експерта, проведення експертиз під час досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Матеріали кримінального провадження № 0000096 від 26 березня 2020 року, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за №193/392/20, провадження № 1-кп/193/74/20.

З підстав, передбачених ст.394 ч.3 КПК України, вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Софіївський районний суд Дніпропетровської області. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст.473 КПК України.

Копія вироку суду вручається негайно учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1