ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7450/19
Провадження № 1-кс/362/2460/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна у кримінальному провадженні №0001461 від 19.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
в с т а н о в и в:
18.12.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна у кримінальному провадженні №0001461 від 19.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, обґрунтовуючи його тим, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області знаходиться кримінальне провадження №0001461 від 19.10.2019 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Слідчий СВ Васильківського ВП ГУ НГІ в Київській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту, зокрема на предмет схожий на травматичний пістолет марки "Форт" 10Р 9 мм з маркуванням НОМЕР_1 . Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року у справі №362/6298/19 (провадження № 1-кс/362/2223/19), зокрема накладено арешт на предмет схожий на травматичний пістолет марки "Форт" 10Р 9 мм з маркуванням НОМЕР_1 (копія додається).

При цьому, як вбачається зі змісту вищевказаної ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року у справі № 362/6298/19 (провадження № 1 кс/362/2223/19), метою застосування арешту предмету схожого на травматичний пістолет марки "Форт" 10Р 9 мм з маркуванням НОМЕР_1 , судом визнано збереження речових доказів.

В клопотанні вказано, що зазначена ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року у справі № 362/6298/19 (провадження № 1 -кс/362/2223/19), приймалась без участі ОСОБА_4 , а про існування такого рішення стало відомо тільки з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Як вбачається з фактичних обставин справи, предмет схожий на травматичний пістолет марки "Форт" 10Р 9 мм з маркуванням НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , що підтверджується дозволом № 25310 виданим 06.09.2017 року ВКОЗ у СДС УПД ГУНП в Київській області на право зберігання та носіння пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями "Форт" 10Р 9 мм № НОМЕР_1 . ОСОБА_4 у даному кримінальному проваджені не повідомлено про підозру; наявності підстав для цивільної відповідальності ОСОБА_4 перед третім особами немає; ОСОБА_4 володіє пристроєм для відстрілу патронів з гумовими кулями "Форт" 10Р 9 мм № НОМЕР_1 законно.

Очевидно також, що арештований пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями "Форт" 10Р 9 мм № НОМЕР_1 не може бути ані речовим доказом, ані об`єктом спеціальної конфіскації, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що обшук, який проводився слідчим СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , проводився без ухвали слідчого судді, в домоволодінні, яке належить ОСОБА_7 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.11.2006 року .

Відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 20.10.2019 р. мова йде лише про пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями "Форт-9Р" кр. 9 мм № НОМЕР_2 , таким чином накладення арешту на пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями «Форт» 10 Р 9 мм № НОМЕР_1 з метою забезпечення речових доказів взагалі спростовується та не містить під собою правового підґрунтя.

У судове засідання представник заявника не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив клопотання задовольнити у повному обсязі та розгляд клопотання провести у його відсутність.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляду клопотання у його відсутність. По суті заявленого клопотання не заперечував проти скасування арешту.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за № 0001461 від 19.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0001461 від 19.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Санкція статті, яка не передбачає конфіскацію майна.
20.10.2019 року у кримінальному провадженні № 0001461 від 19.10.2019 року стосовно ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України (а.с.14-17).

Згідно ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області та накладено арешт на предмет схожий на травматичний пістолет марки «Форт» 10Р 9 мм з маркування НОМЕР_1 (а.с.9-10).

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали наявність підстав для арешту майна слідчий суддя зазначив, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001461 від 19.10.2019 року, та воно є об`єктом кримінально протиправних дій, з врахуванням чого слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі.
Відповідно до копії дозволу № 25310 предмет схожий на травматичний пістолет марки "Форт" 10Р 9 мм з маркуванням НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , що підтверджується дозволом № 25310 виданим 06.09.2017 року ВКОЗ у СДС УПД ГУНП в Київській області на право зберігання та носіння пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями "Форт" 10Р 9 мм № НОМЕР_1 (а.с.11)

Відповідно до ст. 50 КК України, конфіскація майна, як вид покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Арешт майна особи, щодо якої не здійснюється досудове розслідування, не зможе забезпечити подальшої конфіскації майна будь-якої фізичної особи, що може бути притягнута до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК Українивстановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Між тим, статтею 28 КПК Українипередбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, підозра у вчиненні злочину оголошено ОСОБА_5 , а ні ОСОБА_4 , версія органу досудового розслідування про те, що вилучений предмет схожий на травматичний пістолет марки «Форт» 10Р 9 мм з маркування НОМЕР_1 , якій належить ОСОБА_4 є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю ОСОБА_4 наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним їй майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 16, 22, 86, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна у кримінальному провадженні №0001461 від 19.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт в частині накладення ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року на предмет схожий на травматичний пістолет марки «Форт» 10Р 9 мм з маркування НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_8