Провадження №1-кс/463/5370/19
У Х В А Л А

09 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3
слідчого - ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 31 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000216 від 05.11.2018, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 31 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000216 від 05.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що що 31 жовтня 2019 року слідчим ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України в діях колишнього судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_6 .

Зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки досудове розслідування кримінального провадження за №0000216 від 05.11.2018, проведено не повно, не здійснено всі необхідні слідчі дії та передчасно винесено оскаржувану постанову.

В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримала, з наведених в ній мотивів. Додатково зазначив, що на проголошенні вироку від 22 вересня 2011 року він не був присутній у зв`язку із різким погіршенням здоров`я. Вирок було отримано його захисником, однак вважає що є різниця в текстах вироку отриманого ним після проголошення, вбачаються зміни в мотивувальній та резолютивній частині. Просить скаргу задоволити та скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Слідча в судовому засіданні просить в задоволенні скарги відмовити, зазначає, що у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження встановлено, що факти викладені у заяві ОСОБА_3 не підтвердились. Вирок суду від 22.09.2011 р. переглядався судом апеляційної та касаційної інстанцій, та такий було залишено без змін. Окрім того, доводи ОСОБА_3 щодо неправомірних на його думку дій судді ОСОБА_6 були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та обставин, які б вказували на грубі порушення норм процесуального права не встановлено та зазначено, про відсутність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000216 від 05.11.2018 приходжу до наступного висновку.

Згідно оскаржуваної постанови від 31 жовтня 2019 року по кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000216 від 05.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях колишнього судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_6 .
В судовому засіданні, з пояснень скаржника, встановлено, що підставою для подання заяви про злочин являється ухвалення суддею ОСОБА_6 вироку від 22.09.2011 щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.364 КК України.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2011 визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.364 КК України. Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 змінено з підписки про невиїзд з постійного місця проживання на взяття під варту.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 11.02.2012 апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2011 без змін.

Як вбачається з вище наведеної ухвали апеляційного суду, копія якої міститься в матеріалах кримінального провадження №0000216, колегією суддів зазначено, що упередженості з боку суду при розгляді справи не вбачається, оскільки за відповідною заявою засуджений чи його захисник могли отримати копію вироку суду, проте не скористались цим правом. Проведеною перевіркою не підтвердились також заяви захисника ОСОБА_9 про порушення головуючим суддею таємниці нарадчої кімнати. Призначивши засудженому ОСОБА_3 покарання, пов`язане з позбавленням волі, суд правомірно до вступу вироку в законну силу змінив йому запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2012 вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2011 та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 11.02.2012 залишено без змін. Як зазначено в ухвалі, за результатами судового розгляду суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи апеляції захисника засудженого, які є аналогічними доводам касаційної скарги, й правильно визнав їх необґрунтованими. Усі наведені в апеляції доводи належним чином перевірено й спростовано.

Отже, аргументація скаржника фактично зводиться до його незгоди з судовим рішенням прийнятим відносно нього.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно положень ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Ч. 2 ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Втім, як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури.

Описана ситуація являється прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Отже, оскільки скаржник скористався свої правом апеляційного та касаційного оскарження вироку суду від 22.09.2012, доводи апеляційної та касаційної скарг були перевірені й спростовані, слідчий суддя дійшов висновку, що ні в судовому засіданні, ні в ході слідчої перевірки за наслідкам проведення необхідних слідчих дій, не здобуто даних, які вказують на наявність складу кримінального правопорушення в діях колишнього судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_6 , а відтак підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 31 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000216 від 05.11.2018.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Повний текст ухвали було складено - 11 грудня 2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1