Справа № 461/2915/20
Провадження № 1-кс/461/2165/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Львівської області,

встановив:

скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправними дії прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР, зобов`язати прокуратуру Львівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 27 лютого 2020 року та визнати фермерське господарство ОСОБА_3 потерпілою стороною у розпочатому кримінальному провадженні.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 27 лютого 2020 року ним на адресу Генеральної прокуратури України було скеровано заяву про кримінальне правопорушення, вчинене суддями Червоноградського міського суду Львівської області та суддями Львівського апеляційного суду. У подальшому його повідомлено про скерування заяви на розгляд до прокуратури Львівської області. Листом прокурора прокуратури Львівської області від 24.03.2020 року його повідомлено, що такі відомості не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вважає, що бездіяльність прокуратури Львівської області є незаконною і суперечить положенням ст.214 КПК України, а тому просить скаргу задовольнити.

Скаржник у судове засідання не з`явився, згідно скарги просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Виходячи з принципів принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачених КПК України, вважаю за можливе та необхідне розглянути таку у відсутності скаржника.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, неявка слідчого чи прокурора не є перешкодою у розгляді скарги.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Встановлено, що 27 лютого 2020 року ОСОБА_3 на адресу Генеральної прокуратури України скерував заяву про кримінальне правопорушення, вчинене суддями Червоноградського міського суду Львівської області та суддями Львівського апеляційного суду.

12.03.2020 року ОСОБА_3 повідомлено про скерування даної заяви на розгляд до прокуратури Львівської області.

Листом прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 24.03.2020 року ОСОБА_3 було повідомлено про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 27 лютого 2020 року.

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та пп.4 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України).

Згідно розділу 2 пункту 1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року № 139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 травня 2016 року за № 680/28810, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно розділу 2 пункту 1 цього ж Положення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що законодавець не допускає відмови у внесенні до ЄРДР заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Натомість, для такої заяви встановлені певні мінімальні та чіткі критерії і вимоги без яких реєстрація такої заяви є неможливою, зокрема наведення у такій заяві обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Відповідно до п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», яке набуло статусу остаточного 27.05.2013 року, рішення суддів не повинні бути предметом перегляду поза межами звичайної процедури оскарження.

При цьому, скаржником у поданій скарзі не наведено обставин та не представлено належних та допустимих доказів з приводу того, що при подачі ним заяви про вчинення кримінального правопорушення були дотримані вищенаведені положення, оскільки як видно з долученої скаржником та дослідженої слідчим суддею заяви про вчинення кримінального правопорушення, у такій не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, з врахуванням наведеного, вважаю подану заяву такою, що не відповідає вимогам п.4 ст.5 ст.214 КПК України та нормам Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, через відсутність конкретних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

Також, відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Даний перелік є вичерпним, тому визнання незаконною бездіяльності прокурора виходить за межі компетенції слідчого судді, яка визначена чинним КПК України.

Окрім цього, питання визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування відноситься виключно до компетенції слідчого у провадженні якого перебуває справа, та який, у відповідності до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Львівської області відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5