Справа № 442/2618/20
Провадження № 1-м/442/3/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобича Львівської області, громадянина України, останнє відоме місце проживання на території України АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Симоновського районного суду м.Москви від 02.04.2019 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 26.06.2019, засудженого за ч.3 ст.30, п.п. «а,б» ч.3 ст.228-1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 9 (дев`яти) років позбавлення волі,
з участю прокурора: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням, в якому просить привести у відповідність із законодавством України вирок Симоновського районного суду м.Москви від 02.04.2019 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 26.06.2019, яким засуджено ОСОБА_3 за ч.3 ст.30, п.п. «а,б» ч.3 ст.228-1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 9 років позбавлення волі.
В обґрунтування клопотання Міністерство юстиції України покликається на те, що вищезазначений вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_3 знаходиться у ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Володимирській області», початок відбуття покарання 02.04.2019, кінець 17.06.2027 року.
Міністерством юстиції України на підставі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статті 606 КПК України, пунктів 7, 8, 12 Розділу XII інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 №2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за №956/33927 вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації, громадянина України ОСОБА_3 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.
В судове засідання представник Міністерства юстиції не з`явилась, у клопотанні просить розглядати без її участі, оскільки відповідно до вимог ст. 610 КПК України її явка в судове засідання не є обов`язковою.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання Міністерства юстиції України та зазначив, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.307 КК України та обрати йому міру покарання у виді дев`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до наступного висновку:
розглядаючи дане клопотання, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Дана процедура регламентована, зокрема, Конвенцією про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року).
Відповідно до ч.ч. 3, 4ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року (далі Конвенція) визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно ст. 10 Конвенції, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
За ч. 1 ст. 11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Відповідно до ч. 3 ст. 603КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, а дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.307 КК України, виходячи з наступного:
судом встановлено, що вироком Симоновського районного суду м.Москви від 02.04.2019 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 26.06.2019, ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.30, п.п. «а,б» ч.3 ст.228-1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 9 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму.
Симоновським районним судом м.Москви дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч.3 ст.30, п.п. «а,б» ч.3 ст.228-1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою в значному розмірі.
Засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №6 УФСВП Росії по Володимирській області. Відповідно до ухвали Московського міського суду від 26.06.2019 строк відбування покарання ОСОБА_3 визначено з 02.04.2019, з урахуванням в цей термін часу тримання під вартою в період з 17.06.2018 по 02.04.2019. Кінець строку відбування покарання 17.06.2027.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_3 в Україні АДРЕСА_1 .
Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації, громадянина України ОСОБА_3 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.
Стаття 307 КК України передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів. Частина друга вказаної статті встановлює відповідальність за вказані дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.
Верховний Суд України в постанові пленуму №4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» вказав, що злочини, передбачені статтями 307, 309, 311 КК України визнаються закінченими з моменту вчиненні однієї із зазначених у диспозиції статті альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незаконне зберігання з метою збуту наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин передбачений ч.2 ст.307 КК України.

Санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Отже, в межах санкції статті, з врахування вимог Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, в якій вказано, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, відповідно ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Разом з тим суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК України у виді конфіскації майна, оскільки таке додаткове покарання вироком іноземної держави не призначалось.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.9-11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст..ст.372, 610 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задоволити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Симоновського районного суду м.Москви від 02.04.2019 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 26.06.2019, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.3 ст.30, п.п. «а,б» ч.3 ст.228-1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 9 (дев`яти) років позбавлення волі.
Визначити, що відповідальність за злочин, передбачений ч.3 ст.30, п.п. «а,б» ч.3 ст.228-1, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації, у вчиненні якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Симоновського районного суду м.Москви від 02.04.2019 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Московського міського суду від 26.06.2019, - передбачена ч.2 ст.307 КК України.
Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.2 ст.307 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк покарання ОСОБА_3 відраховувати з 02 квітня 2019, з зарахуванням в цей строк часу тримання під вартою в період з 17 червня 2018 року до 2 квітня 2019 року.
Ухвала може бути оскаржена учасниками судового розгляду до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженому з моменту її вручення.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Повний текст ухвали виготовлено 29.05.2020.
Суддя ОСОБА_1