КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2020 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. до 06:00 год. наступного дня, до 27.07.2020, із зобов`язанням ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою у рамках даного кримінального провадження до слідчого, та покладенням на нього до 27.07.2020 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора чи суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; утриматися від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 та зі свідками у рамках цього кримінального провадження, окрім, як під час проведення слідчих та процесуальних дій; здати при наявності на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що допитаний в ході розгляду клопотання потерпілий ОСОБА_11 надав суду показання щодо обставин кримінального провадження та чітко вказав на підозрюваного, як на особу, що здійснила в нього постріл.
Такі показання потерпілого послідовні, перевірені в ході досудового розслідування, та підтверджуються даними судово-медичної експертизи, показаннями свідків, зокрема ОСОБА_12 , проведеними обшуками, та вилученим одягом підозрюваного, на якому виявлено сліди порохових газів згідно висновку експерта № 11-1/70.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що підозрюваний не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.
Наявність вказаних у клопотанні слідчого ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, у випадку обрання особистого зобов`язання та домашнього арешту, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, а також той факт, що підозрюваний проживає неподалік, в 25 хвилинах ходьби від місця проживання потерпілого, може мати місце вплив на останнього та свідків, та вчинення посягання на життя та здоров`я потерпілого.
Крім того, практика застосування домашнього арешту із носінням електронних засобів контролю є не досить ефективною, у зв`язку із відсутністю в підрозділах ГУНП достатньої кількості електронних засобів контролю, їх несправністю, а забезпечення контролю за поведінкою підозрюваних без таких засобів є малоефективним.
На переконання апелянта, підозрюваний при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві знаходиться кримінальне провадження № 0010569 від 24.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

29.05.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
01.06.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
02.06.2020 слідчий Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором у кримінальному провадженні -прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , в якому просив застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2020 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21:00 год. до 06:00 год. наступного дня, до 27.07.2020, із зобов`язанням ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою у рамках даного кримінального провадження до слідчого, та покладенням на нього до 27.07.2020 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора чи суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; утриматися від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 та зі свідками у рамках цього кримінального провадження, окрім, як під час проведення слідчих та процесуальних дій; здати при наявності на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що слідчим у клопотанні не доведено недостатність застосування щодо ОСОБА_14 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, прокурор доведе обставини про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та обгрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідуванян та суду, ризик впливу на свідків.
Висновок слідчого судді про наявність вказаних ризиків та необхідність обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту є обґрунтованим, та на переконанням колегії суддів, вказаний запобіжний захід буде сприяти їх уникненню з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та ступень тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення. При цьому, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність ризику перешкоджання ОСОБА_7 кримінальному провадженню іншим чином, та можливість вчинення ним іншогого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, оскільки прокурором не надано обгрунтвоаних доказів, які б свідчиили про наявність вказаних ризиків.

Врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту на певний час доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людинипід час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
Як під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого.
Доводи, на які посилається прокурор в обгрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби, який, на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не скасовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги прокурора.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3