Справа №463/4124/20
Провадження №1-кс/463/2395/20
У Х В А Л А

18 травня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу представника скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 24 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001394 від 13 грудня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що ОСОБА_3 звертався із заявою про визнання його потерпілим, проте слідчим було винесено оскаржувану постанову про відмову у визнанні його потерпілим. Скаржник при поданні заяви зазначав, що внаслідок вчинення злочину йому заподіяно шкоду, що слідчим не враховано. В супереч обов`язку щодо збирання доказів, слідчий таких не виконує. Окрім цього, з врахуванням подання скаржником заяви про вчинення злочину щодо нього та автоматичного набуття статусу потерпілого, очевидних та достатніх підстав не заподіяння шкоди немає. Натоміть обставини провадження вказують на заподіяння скаржнику матеріальної шкоди.
Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи те, що представник скаржника подав клопотання про розгляд скарги без їх участі, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника та його представника на підставі наявних матеріалів.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив, заперечення не подав. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 24 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_3 в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001394 від 13 грудня 2019 року

При цьому слідчий посилається на те, що у своєму клопотанні ОСОБА_3 не навів належного обґрунтування з приводу спричинення йому шкоди кримінальним правопорушенням, у зв`язку із чим залучення ОСОБА_3 як потерпілого не виявляється можливим.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, виносячи оскаржувану постанову слідчий повинен провести аналіз всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди, який стверджує, що частина вилученого у нього майна зникла, провести допит особи, яка заявляє про заподіяння такої шкоди і, лише переконавшись у наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Із змісту постанови вбачається, що слідчим не надано оцінки обставинам, викладеним у заяві ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення та залучення як потерпілого до кримінального провадження, щодо можливого заподіяння йому матеріальної шкоди. Крім цього, слідчим не зазначено на підставі яких саме зібраних матеріалів досудового розслідування ним було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. При цьому слідчий не звернув увагу на аргументи скаржника про заподіяння йому шкоди, які не лише обґрунтовані, а й підтверджені доказами про неповернення технічних пристроїв, які становлять матеріальні цінності для скаржника і мають грошову оцінку.
Cтаттею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У п.75 Рішення ЄСПЛ справа "Афанасьєв проти України" заява № 38722/02 від 5 квітня 2005 року Суд нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі.
Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.
Слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована, за наявності таких обставин кримінального провадження слідчим належної оцінки доводам заявника не надано, не прийнято до уваги доводів потерпілого про заподіяння моральної та матеріальної шкоди внаслідок злочину, який полягає у зловживанні службовим становищем посадовими особами при поверненні вилученого майна, яке за словами заявника, повернуто не в повному обсязі та протягом надміру тривалого часу.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 24 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0001394 від 13 грудня 2019 року та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1