ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1709/19 Справа № 191/4075/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживаючого разом з батьком, який має 3 групу інвалідності, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,
-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
за участю учасників судового розгляду:

прокурора: ОСОБА_9

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_10

встановила:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд встановив вину підозрюваного у скоєнні злочину, що не було предметом судового дослідження на даному етапі та є порушенням принципу презумпції невинуватості, натомість судом не зазначено доказів, що підтверджують встановлені ним обставини та не досліджено їх обґрунтованість.

Крім того, вказує, що існують обставини, які свідчать про недоцільність ухилення підозрюваного від правосуддя та вчинення інших дій, передбачених ст.177 КПК України, зокрема: проживання разом з батьками та дружиною; наявність на утриманні сина; наявність місця роботи різноробочим на будівництві; відсутність судимостей; дотримування підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у справі щодо обвинувачення за ч.3 ст.297 КК України, який було обрано 12.10.2019 року; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_7 є незначним, а саме, 2 577, 20 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення ОСОБА_7 обґрунтованої підозри та наявності підстав тримання його під вартою.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_7 має реєстрацію та постійне місце проживання; у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває; проживає спільно з батьками та дружиною; не офіційно, але працює; на утриманні знаходиться син; раніше не судимий; в його ізолюванні від суспільства немає необхідності, так як сім»я ОСОБА_7 може позитивно впливати на останнього; готовий співпрацювати з органами слідства, не має наміру ухилятися від слідства та суду, оскільки розуміє, що цим може нашкодити собі та в подальшому це може призвести до отримання покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21листопада 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_11 та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18січня 2020 року включно.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, ніде не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, залишаючись на волі ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що негативно вплине на хід досудового розслідування, або вчинити інший злочин, а застосування у даному випадку більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, доводи захисників щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та підстав тримання його під вартою, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Так, слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років.
Відповідно до рішення ЄСПЛ "Ілійков проти Болгарії", суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Згідно з рішенням ЄСПЛ "Осипенко проти України", тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого підозрюваному, яке відноситься до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, дані про особу підозрюваного, який ніде не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме: залишаючись на волі, зважаючи на те, що у Синельниківському міськрайонному суді на розгляді знаходиться два обвинувальних акта за вчинення корисливих злочинів, ОСОБА_7 , з метою уникнення від передбаченої законом кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що негативно вплине на хід досудового розслідування, або вчинити інший злочин, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 проживає разом з батьками та дружиною, має на утриманні сина, працює різноробочим на будівництві, не судимий, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у застосуванні щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.
Всі інші, викладені в апеляційних скаргах захисників доводи, були об`єктом дослідження судом при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Поряд із цим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Зазначених вимог судом першої інстанції не дотримано.
Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , майнового і сімейного стану підозрюваного, та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160, 00 гривень і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, у ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Синельниківського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_11 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18 січня 2020 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 168 160, 00 гривень.

У разі звільнення ОСОБА_7 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з дня звільнення з під варти під заставу.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити підозрюваного ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3