04.03.20№ 336/3514/19
Пр. № 1-в /336/6/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

особи, щодо якої подане клопотання, - ОСОБА_5 ,

представника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_5 і направлення особи для відбування призначеного покарання,

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2019 року Шевченківський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_5 і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

В поданні зазначив, що вказана особа перебуває на обліку у відділі з питань пробації з 4 грудня 2018 року у зв`язку з його засудженням вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року, яким він звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю у два роки з покладенням на нього в силу ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

17 серпня 2018 року засуджений в приміщенні Запорізького районного відділу уповноваженого органу з питань пробації ознайомлений під підпис з умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, правовими наслідками невиконання покладених на нього судом зобов`язань. 4 грудня 2018 року особова справа відносно ОСОБА_5 прийнята до виконання Шевченківським районним відділом уповноваженого органу з питань пробації у зв`язку із зміною засудженим місця проживання; 7 грудня 2018 року йому повторно роз`яснені умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, правові наслідки невиконання покладених на нього судом зобов`язань.

Графік з`явлення для реєстрації засуджений порушив 6 травня 2019 року, проігнорувавши необхідність явки до уповноваженого органу з питань пробації, і хоча 8 травня 2019 року він надав письмове пояснення причин неявки, проте підстав для визнання причин цієї неявки поважними воно не містило, тому в цей же день у відповідності до вимог ст. 166 КВК України він був письмово попереджений про можливість скасування звільнення від покарання. Аналогічні заходи примусу застосовувались до засудженого і під час його перебування на обліку в Запорізькому районному відділі уповноваженого органу з питань пробації, а саме: 22 жовтня 2018 року, коли він у відповідності до ч. 4 ст. 166 КВК України був письмово попереджений про можливість скасування звільнення від покарання.

Зазначені обставини, які свідчать про небажання засудженого ставати на шлях виправлення, зумовили звернення відділу кримінально-виконавчої інспекції до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_5 та направлення його для відбування призначеного вироком Комунарського районного суду Запорізької області від 20.06.2017 року покарання.

В судовому засіданні представник відділу філії Державної установи «Центр пробації» просить про задоволення клопотання через систематичне порушення ОСОБА_5 покладених на нього судом зобов`язань.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання, зауваживши на тому, що строк випробування, тривалість якого визначена вироком суду в два роки, сплив 20 червня 2019 року, і оскільки протягом цього часу звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_5 не скасовано, він не направлений для відбування покарання до місць позбавлення волі і не вчинив нового злочину, в силу положень Закону України про кримінальну відповідальність він вважається таким, що не має судимостей, тому вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання поза межами цього строку є таким, що не ґрунтується на законі.

Захисник і ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечують з тих самих підстав, якими прокурор обґрунтовує свою позицію.

ОСОБА_5 , крім того, в обґрунтування заперечень пояснив, що перший і другий випадки його неявок зумовлені поважними причинами, оскільки про обов`язок з`явитися до Запорізького відділу він не знав, так як не отримував сповіщень уповноваженого органу з питань пробації через відсутність постійного місця проживання в м. Запоріжжі, куди він переїхав у зв`язку з антитерористичними заходами у Луганській та Донецькій областях, де він раніше проживав. Що стосується другого випадку нехтування обов`язком з`явитися до кримінально-виконавчої інспекції, він зумовлений тим, що засуджений переплутав порядкові номери понеділків, коли йому необхідно з`являтися до органу пробації, добросовісно вважаючи, що його явка передбачена наступним понеділком.

Заявив, що повністю усвідомив наслідки нехтування обов`язків, необхідністю виконання яких зумовлено його звільнення від відбування покарання, просить врахувати, що умислу на порушення них не мав, а один раз забув про необхідність явки в певний день, з`явившись в інспекцію наступного дня.

У зв`язку з викладеним просить про залишення подання без задоволення.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд знаходить клопотання таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст.186 КК України засуджено до чотирьох років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням тривалістю у два роки з покладенням на обвинуваченого в силу ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

Як випливає з матеріалів наданої суду облікової справи, 22 жовтня 2018 року та 8 травня 2019 року засудженого піддано застереженню у вигляді письмового попередження за неявку до органу пробації без документально підтверджених поважних причин.

Відповідно до ст. 166 КВК Україниу разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Виходячи з наведених положень законодавства, лише систематичне невиконання засудженим покладених на нього судом в силу ст. 76 КК України обов`язків без поважних причин може бути підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення особи для відбування покарання.

Як зазначено судом, одним з обов`язків, покладених на засудженого судом, є обов`язок періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

Вирішуючи подання, суд враховує зміст «Інструкції про порядок виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі» від 19.12.2003 року № 270/1560, згідно з пунктом 5.4 якої невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два або більше разів підряд без поважних причин), та три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, як випливає з пункту 5.3.

Між тим, дослідивши надані суду фактичні дані суд не погоджується з міркуваннями клопотання про наявність підстав для ініціювання питання про скасування звільнення від відбування від покарання з випробуванням і направленням особи в місця позбавлення волі.

Як встановлено судом, засуджений хоча і припускав такі порушення, як неявка на реєстрацію, проте у суду немає підстав констатувати їхню систематичність, оскільки перша за часом неявка зумовлена поважною причиною, так як у відсутність не лише зареєстрованого, а взагалі будь-якого постійного місця проживання в м. Запоріжжі він не міг бути належним чином повідомленим про необхідність явки до уповноваженого органу з питань пробації за певною адресою.

Що стосується неявки обвинуваченого до органу пробації 6 травня 2019 року, представник органу пробації зазначає, що обвинувачений явився до інспекції через два дня з поясненнями причин неявки, які хоча й не визнані поважними, проте така поведінка засудженого свідчить про відсутність у нього умислу на порушення своїх обов`язків, а лише вказує на його недбалість.

Окрім наведених міркувань, на користь висновку про відсутність підстав для задоволення подання суд враховує ту обставину, що в усякому випадку два порушення накладених на ОСОБА_5 обмежень допущені ним не один за одним (тобто, не підряд), що само по собі виключає кваліфікацію його поведінки як злісного ухилення від виконання обов`язків, що в розумінні «Інструкції…» має наслідком звернення до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням викладеного суд вважає, що дії ОСОБА_5 не містять таких порушень покладених на нього зобов`язань, які можуть потягти наслідки у вигляді скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення особи для відбування призначеного судом покарання.

Вирішуючи подання не на користь особи, яка його подала, суд погоджується з доводами прокурора про наявність іншої самостійної підстави для залишення подання органу пробації без задоволення.

Як зазначено, автор подання ініціював питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням 31 травня 2019 року, тобто в період іспитового строку, призначеного вироком суду, який простирався до 20 червня 2019 року.

Між тим зазначене подання вирішено у період, коли випробувальний строк сплив, тобто після 20 червня 2019 року, коли закінчився встановлений судом іспитовий строк в два роки.

В силу ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема, особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасовано з інших підстав, передбачених законом.

Як випливає з роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26.12.2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» погашення судимості можливе лише за наявності передбачених ст. 55 КК 1960 р. чи статтями 89, 108 КК 2001 р. підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину. Погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом.

У урахуванням наведених положень кримінального закону і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України на час розгляду подання ОСОБА_5 , який протягом іспитового строку не вчинив нового злочину і до якого протягом цього строку не застосовано скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, є таким, що не має судимості, тому за зазначених обставин направлення його для відбування покарання посягало б на охоронювані законом права та свободи особи.

Керуючись ст. ст. 75, 78, 89 КК України, ст. 166 КВК України, ст. ст. 537-539, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_5 і направлення особи для відбування призначеного покарання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1