ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1225/20 Справа № 190/117/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року в задоволенні подання ДУ П`ятихатської ВК № 122 Дніпропетровської області та спостережної комісії П`ятихатської РДА Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, станом на 07.02.2020 року засуджений відбув 2/3 частини строку покарання кінець строку покарання 02.04.2021 року, згідно характеристик від 07.02.2019 року, 04.07.2019 року, 14.01.2020 року, характеризується відповідно задовільно та добре, з серпня 2019 року працевлаштований робітником швейної дільниці, до роботи ставиться добре, дотримується норм які визначають умови відбування покарання, 28.12.2019 року оголошено подяку ( за сумлінну поведінку та ставлення до праці), при цьому 07.02.2019 року адміністративною комісією відмовлено засудженому у переведені до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не стає на шлях виправлення. Викладене свідчить про те, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання та отримання лише одного заохочення в останній період не можуть свідчити про його виправлення, а лише свідчать про намагання засудженого використати формальні підстави (факт відбуття певної частини покарання) визначені ст.81 КК України для звільнення з місць позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі вивчив матеріали його особової справи.
Зазначає, що у П`ятихатській виправній колонії №122 він перебуває з 16.01.2019 року, приїхав з переламаною лівою рукою і на підставі цього з 16.03.2019 по 16.06.2019 рр. перебував в Дніпровській обласній лікарні. З серпня 2019 року він працевлаштований робітником швейної дільниці і в результаті сумлінної праці і доброї поведінки від адміністрації установи отримав подяку, і, на його думку, наявність однієї подяки не може слугувати відмовою для застосування до нього ст. 81 КК України.
Вважає, що відмова в застосуванні до нього ст. 101 КВК України з боку адміністративної комісії не є перешкодою для його умовно дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Засуджений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а скаргу без задоволення.В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді даного подання належним чином дотримався вимог кримінального процесуального закону, а доводи апелянта про наявність підстав для застосування відносно нього в данному випадку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи виконання покарань, дослідив необхідні матеріали і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті убачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, на даний час відбуває покарання відбуває покарання в ПВК № 122 за вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.12.2018 року за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, до 3 років 7 місяців позбавлення волі, строк відбуття покарання відраховано з дати затримання з 08.05.2018 року, в строк відбуття покарання зараховано строк тримання під вартою з 08.05.2018 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, вирок набрав законної сили 14.01.2019 року. Початок строку - 08.05.2018 року, кінець строку 02.04.2021 року.
В місцях попереднього увязнення ОСОБА_7 утримувався з 11.05.2018 року, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі в державній установі «П`ятихатська виправна колонія (№122)» починаючи з 16 січня 2019 року, характеризується відповідно задовільно та добре, з серпня 2019 року працевлаштований робітником швейної дільниці, до роботи ставиться добре, дотримується норм які визначають умови відбування покарання.
Крім того, з часу відбування показання у державній установі «П`ятихатська виправна колонія (№122)» ОСОБА_7 стягнень не мав, але отримав 1 заохочення, а саме: подяку від 28.12.2019 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці, та з нагоди святкування Новорічних та Різдвяних свят.
Рішенням комісії ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)» від 07.02.2019 року засудженому ОСОБА_7 було відмовлено у переведені до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не стає на шлях виправлення.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, і доводи засудженого про те, що він досяг прогресу у напрямку виправлення та зазнав змін, спростовуються вищевикладеним.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, того, що ОСОБА_7 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому доводи апелянта про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4