Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1524/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції з Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду м. Житомира від 25 квітня 2020 року про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, -

в с т а н о в и л а:

Слідчий 27.04.2020 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 діб із визначенням розміру застави.

Із клопотання слідує, що 25.04.2020 року близько 07 год. ОСОБА_7 поблизу магазину «Їжачок», що знаходиться по вул. Шевченка, 130, м. Новоград-Волинського, Житомирської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, схопивши ОСОБА_9 лівою рукою за шию, наніс один удар кулаком правої руки в область тулубу, після чого поваливши останнього на землю у положення лежачи на спині, почав наносити удари кулаками правої та лівої руки області тулубу та обличчя.

ОСОБА_9 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , відштовхнув останнього від себе, підвівся на ноги та почав рух в напрямку транспортного засобу «Cistroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні останнього. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , наздогнавши поблизу вказаного транспортного засобу ОСОБА_9 , повалив останнього на землю у положення лежачи на спині та почав наносити удари кулаками правої та лівої рук останньому в області тулубу та обличчя, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого наколінника із І зміщенням та перелому лівої лопатки.

В цей же час на місці, ОСОБА_7 , діючи із прямим умислом, з корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, проникнув до транспортного засобу «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у користуванні ОСОБА_9 , де заволодів мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 2000 грн., сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» із номером НОМЕР_3 , вартістю 50 грн. та ключами від вищевказаного транспортного засобу, чим заподіяв ОСОБА_9 збитки у розмірі 2050 грн.

За даним фактом 25.04.202.0 розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України (далі - Злочин).

Підставою для внесення клопотання стало те, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки Злочину, і під час досудового розслідування встановлено наявність ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк 60 (шістдесят) діб.

Визначено строк дії даної ухвали - до 26 червня 2020 року включно.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1)прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора і суду;

2) не відлучатися за межі Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду кордон.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що в разі їх невиконання, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладено на слідчого, а в разі перебування справи в провадженні суду, - прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 . Посилається на те, що ухвала є незаконою, необгрунтованою і невмотивованою. Вказує, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не враховано в повному обсязі тяжкість кримінального правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється солдат ОСОБА_7 , та той факт, що санкція ч. 1 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років та, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, що дає достатні підстави вважати, що будь-який з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти настанню ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків. Крім того, слідчим суддею повністю проігноровано доводи прокурора про наявність інших ризиків, вік та стан здоров`я підозрюваного, який відповідно до специфіки проходження військової служби за контрактом та висновку військово- лікарської комісії придатний до її проходження, репутацію підозрюваного за місцем постійної служби у військовій частині НОМЕР_4 , де останній характеризується виключно негативно, що окрім службової характеристики у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_10 , а також не врахував та розмір майнової шкоди, у завданні якої він підозрюється, а саме збитки потерпілому ОСОБА_9 у розмірі 2050 (дві тисячі п`ятдесят) гривень. Більше того, проігноровано відомості про факт нанесення тілесних ушкоджень підозрюваним потерпілому ОСОБА_9 .

Враховуючи вищевикладене стверджує, що тримання підозрюваного ОСОБА_7 в ізоляції від суспільства, на даний час є єдиним достатнім запобіжним заходом, який достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, судом взагалі проігноровано наведену прокурором практику Європейського суду з прав людини та вимоги ч. 5 ст. 9 КПК України, згідно якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, слідчим суддею взагалі не враховано дійсні інтереси суспільства щодо обов`язків військовослужбовців здійснювати захист особи, суспільства, держави та дотримуватись вимог військових статутів, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи підозрюваного солдата ОСОБА_7 . Таким чином, постановивши ухвалу щодо часткового задоволення клопотання, застосувавши відносно підозрюваного солдата ОСОБА_7 найменш суворий запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, суд виклав у судовому рішенні висновок, істотно порушивши кримінальний процесуальний закон, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вказаної ухвали. У зв`язку із цим, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, вік та стан здоров`я за яким підозрюваний може перебувати в місцях ізоляції від суспільства, та інші об`єктивні обставини, які прямо вказують на те, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом достатнім для запобігання ризикам.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник в інтересах підозрюваного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни. Вказує, що прокурором в апеляційній скарзі не наведено жодних розумних підстав, що об`єктивно вказують на реальність ризиків невиконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому доводи прокурора грунтуються лише на припущеннях, тому не можуть використовуватися при доказуванні.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення під 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча Суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 зазначених вимог закону в повній мір не дотримався та постановив рішення, яке не в повній мірі відповідає обставинам провадження та вимогами КПК України щодо обрання виду запобіжного заходу.

Матеріали, додані до клопотання, свідчать, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненому ним кримінальному правопорушенні за обставин, наведених у клопотанні слідчого, проте відповідно до ч.1 ст.189 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею вірно встановлено, що такий запобіжний захід в даному випадку обрано бути не може. Разом з тим, застосовуючи при цьому саме особисте зобов`язання, не було достатньо враховано особу підозрюваного та обставини правопорушення, в якому він підозрюється, а саме що солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем за контрактом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ранковий час доби, перед початком службового часу, діючи із прямим умислом, з корисливим мотивом вчинив тяжке кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст. 187 КК України - нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому під загрозою тяжкості покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто існують обґрунтовані ризики, передбачені п.п 1,4 ч. 1 ст. 177 КК України.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 є військовослужбовцем, має постійне місце проживання не за місцем проходження служби, а в іншому населеному пункті, має молодий вік, негативно характеризується за місцем служби, що дає підстави вважати, що під тиском покарання яке йому загрожує у разі визнання його винним, може чинити в подальшому тиск на учасників кримінального провадження, тобто існує ризик передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КК України, а також продовжувати свою протиправну поведінку. Таким чином особисте зобов`язазання, застосоване до підозрюваного слідчим суддею, не є на думку колегії суддів достатнім запобіжним заходом, який би в достатній мірі стримував ОСОБА_7 від неналежної процесуальної поведінки під час досудового розслідування.

Тому ухвала слідчого судді у відповідності до положень ч.3 ст. 407 КПК України підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Разом з тим слідчим та прокурором не надано і достатніх доказів та обґрунтувань того, що більш м`який запобіжний захід ніж, тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та належної поведінки, відсутні вони і в матеріалах провадження.

При цьому також слід врахувати, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має соціальні зв`язки, що також повннно бути істотним стримуючим фактором для останнього.

З огляду на зазначені обставини, доводи апеляційної скарги про те, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні як суду першої інстанції, так і апеляційного суду доведено обґрунтованість та необхідність застосування саме найсуворішого, виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли, та на думку колегії суддів, є передчасними.

Разом з тим, з урахуванням вказаних вище обставин провадження, особи підозрюваного там наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його не залишати житло за адресою : АДРЕСА_1 , в період часу з 21.00 до 06.00 наступного дня, строком до 26.06.2020 року, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На переконання колегії апеляційного суду саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час із покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, буде стримуючим фактором щодо продовження підозрюваним протиправної поведінки та зможе в достатній мірі запобігти ризикам, встановленим під час судового розгляду клопотання слідчого.

При цьому заперечення сторони захисту проти застосування запобіжного заходу іншого, ніж особисте зобов`язання, за наведених вище обставин також не вбачаються обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Таким чином ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду м. Житомира від 25 квітня 2020 року про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Постанови нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою : АДРЕСА_1 , в період часу з 21.00 до 06.00 наступного дня, строком до 26.06.2020 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1)прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора і суду;

2) не відлучатися з місця проживання за адресою : АДРЕСА_1 , в період часу з 21.00 до 06.00 наступного дня, а також за межі Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню;

5) здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням підозрюваним ОСОБА_7 умов домашнього арешту покласти на орган Національної поліції за місцем його проживання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: