Справа № 615/1512/18
Провадження № 1-кп/615/34/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальне провадження № 0000377 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заміське Валківського району Харківської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, що офіційно не працює, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

15.09.2017 року близько 17:00 год. ОСОБА_3 , знаходячись в житловому будинку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, після того, як остання пішла на концерт до м. Валки Харківської області з нагоди Дня міста, виявив відсутність свого мобільного телефону, грошей в сумі 60 грн. та пачки цигарок, після чого ліг спати.

Близько 20:00 год. 15.09.2017 року ОСОБА_9 прийшла додому в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 пред`явив останній претензії, вважаючи, що вона взяла його речі без дозволу, на що ОСОБА_9 почала ображати його нецензурною лайкою, в результаті чого сталася сварка, під час якої ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_9 , яка сиділа на дивані у своїй кімнаті, та внаслідок злочинної недбалості, не розрахувавши своєї сили, наніс 2-3 удари правою рукою по голові потерпілої, після чого вона перестала ображати та лягла спати, відвернувшись до стіни, а ОСОБА_3 пішов спати до своєї кімнати.
16.09.2017 року близько 04:00 год. ранку ОСОБА_3 прокинувся, почувши гуркіт на кухні. Побачивши, що ОСОБА_9 взяла пляшку горілки, яку налила у чарку, зрозумів, що знову буде сварка, тому вирішив піти з дому, щоб уникнути сварки. Весь час перебував у знайомих в смт. Ков`яги Валківського району Харківської області.

19.09.2017 року близько 17:00 год. по дорозі додому ОСОБА_3 був затриманий працівниками поліції через перебування ОСОБА_9 в КНП «Валківська ЦРЛ», куди остання була доставлена лікарем ШМД 18.09.2017 року о 18:50 год., але не дивлячись на прийняті медичні заходи померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В результаті своїх дій ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_9 закриту черепно-мозкову травму, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрози для життя.
Причиною смерті ОСОБА_9 стала закрита черепно-мозкова травма, яка ускладнилась розвитком набряку-набубнявіння головного мозку з дислокацією його у великий потиличний отвір.
Своїми діями, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_3 вчинив умисне тяжке тілесне пошкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 , за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.121 КК України.
Скористатися правом зміни обвинувачення у суді у відповідності до положень ст.338 КПК України прокурор відмовився.
В судовому засіданні ОСОБА_3 частково визнав свою винуватість у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.121 КК України. Не заперечував проти наявності сварки, в ході якої завдав потерпілій 2-3 удари ребром долоні з незначною силою, але спричинивши таким чином легкі тілесні ушкодження, які на його думку, без втручання медичної допомоги «переросли» у тяжкі.
Наполягав, що в момент заподіяння не мав умислу та не передбачав наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 ображала його нецензурною лайкою, тому дуже розхвилювався, машинально наніс удари долонею по щоках, не думав, що так вийде.
Не визнав, що ОСОБА_9 померла саме від його дій, так як ще 3 діб вона ходила по селу самостійно, синців ніхто не бачив, що свідчить, на його думку, про відсутність умислу.
Просив перекваліфікувати його дії на ст.119 КК України.
Пояснив, що раніше мав на праві приватної власності житловий будинок, який отримав у спадщину, але під час попереднього шлюбу продав його, після чого колишня дружина забрала всі кошти від продажу, а його фактично вигнала на вулицю. Житловий будинок за місцем реєстрації не придатний до проживання, тому постійного місця проживання на той час не мав, періодично проживав у друзів, в основному за місцем роботи по охороні об`єктів нерухомості.
В січні 2017 року друзі познайомили з ОСОБА_9 , з якою проживали по АДРЕСА_2 протягом 9 місяців. Остання була дуже сварлива, як вип`є починає ображати, все б, що не зробив, не так. За 9 місяців було 2-3 серйозних сварки, після яких йшов з дому, але ОСОБА_9 його знаходила та повертала додому з речами, обіцяла, що більше не буде.
Вказав, що його нічого не тримало, просто звикли один до одного. Вели спільне господарство, разом ходили по шабашках, дуже часто випивали. На ґрунті вжитого алкоголю не кожний день, але часто відбувалися сварки. Після ляпасів вона «надувала губи», але заспокоювалася, після чого сварки закінчувалися. Кожного разу намагався уникнути сварок, йшов до сусідів. Якщо ОСОБА_9 ніде не добавляла алкоголю, то за 1-2 години заспокоювалася.
В с. Костів спілкувався з сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_9 же спілкувалася з усіма, часто влаштовувала розпивання спиртних напоїв з невідомими чоловіками, що підтверджується наявністю в житловому будинку чоловічих речей різного розміру та фасону невідомого походження.
З донькою ОСОБА_9 спілкувалася лише по телефону, за 9 місяців спільного проживання вона ні разу не їздила в гості до неї. Раз у місяць донька приїжджала в село, щоб отримати в сільраді пенсію бабусі, яка проживала разом з нею. ОСОБА_9 потребувала лікування, але не вистачало грошей. Внаслідок вживання алкоголю у неї неодноразово були напади епілепсії. Раніше лікувалася від алкогольної залежності, але позбутися її не змогла.
15.09.2017 року ОСОБА_9 сказала, що пішла на концерт до м. Валки, після чого виявив відсутність грошей і сигарет, але не дочекавшись останньої, ліг спати. В цей день у двох вживали горілку на обід, проте коли вона повернулася, був тверезий, так як проспався. ОСОБА_9 же десь добавила, коли він спав, тому прийшла додому близько 20:00 год. 15.09.2017 року агресивна, в стані сильного алкогольного сп`яніння. На запитання, навіщо вона взяла телефон, гроші та цигарки, якщо не курить, відповіла нецензурною лайкою та пішла до своєї кімнати, де лягла на диван, звідки продовжувала ображати його нецензурною лайкою.
Зазначив, що стан алкогольного сп`яніння в даному випадку не вплинув на подію, так як він був тверезий, проте не сподобалося, що вона ображає нецензурною лайкою.
Зазвичай спали з ОСОБА_9 в окремих кімнатах. Оскільки на його зауваження вона не реагувала, підвівся з дивану та зайшов до її кімнати, де ОСОБА_9 перебувала на дивані під ковдрою. На повторні зауваження зупинитися, вона підвелася та сидячи на дивані, не звертаючи уваги на його прохання, продовжувала ображати, після чого спонтанно наніс їй 2-3 удари відкритою долонею по голові. Удари наносив незначної сили, оскільки розумів, що перед ним знаходиться жінка. Після чого вона перестала ображати, замовкла, відвернулася до стіни та лягла спати на тому ж дивані, а він пішов спати до своєї кімнати.
Зранку приблизно о 04:00 год. прокинувся, почувши гуркіт на кухні. Зайшовши, побачив, що ОСОБА_9 взяла пляшку горілки та налила у чарку. На запитання, навіщо вона це робить, не відповіла, зробивши вигляд, що його не існує, після чого одягнувся та пішов на вулицю, щоб уникнути сварки. При цьому на обличчі ніяких пошкоджень не було, крім носа, який опух в результаті падіння через стан сп`яніння 2 дні назад на порозі будинку ОСОБА_12 , вдарившись обличчям об газонну плитку. Крові також не бачив. Але сильно не роздивлявся. В будинку більше нікого не було.
Обоюдної агресії вже не було, але оскільки ОСОБА_9 достала пляшку, подумав, що знову буде сварка, не витримав та пішки пішов до знайомих в смт. Ков`яги. Був у першої колишньої дружини ОСОБА_13 , орендаря квартири, де раніше орендував житло, ОСОБА_14 , а ночував у ОСОБА_12 , прізвище забув, з яким вживали алкогольні напої. Випили добре, тому не став повертатися додому, так як не хотів з`являтися в такому стані.
Вказав, що не було його 2 дні, що робила ОСОБА_9 за цей час не відомо. Весь час був в смт. Ков`яги. Раніше, щоб уникнути сварок, покидав будинок ОСОБА_9 , жив у сусідів, знайомих, але не довго, до поліції ніхто не звертався. Вона доводила його до такого стану образами з використанням ненормативної лексики.
Звернув увагу, що сварка відбулася 15.09.2017 року близько 20:00 год., а не 16.09.2017 року о 02:00 год., як зазначено у формулюванні обвинувачення. До того ж, на його думку, невірно викладені обставини в обвинувальному акті, хоча він завжди давав стабільні аналогічні показання. Не знав про стан здоров`я ОСОБА_9 . Навіть коли повернувся із смт. Ков`яги додому вночі 17.09.2017 року вона не скаржилася на стан здоров`я, ніяких видимих пошкоджень не було.
По дорозі додому 19.09.2017 року близько 17:00 год. його затримали працівники поліції та повідомили, що ОСОБА_9 в лікарні в тяжкому стані, що стало підставою для його затримання.
Наполягав, що не переховувався від працівників поліції. Після трагедії 2 місяці працював у м. Харкові, а потім запропонували роботу в м. Києві з достатнім заробітком, тому поїхав, не повідомивши слідчого, щоб заробити грошей на лікування потерпілої. Працівники поліції затримали його прямо на роботі, тому особисті речі та заробіток залишився в ОСОБА_15 . Через перебування під вартою немає можливості забрати грошові кошти, щоб сплатити завдані потерпілій збитки.
Аналізуючи показання обвинуваченого, що надані під час судового засідання та містяться в численних його клопотаннях, суд відзначає їх послідовність, стабільність, логічність і відповідність встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, які підтверджуються сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, зібраних під час досудового розслідування та досліджених в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що мати ОСОБА_9 виховувала її одна, була працьовитою, мала чоловічий характер. Мріяла жити з чоловіком, так як одній важко обробляти город, тримати велику рогату худобу. Проте останнім часом почала випивати, оскільки не знайшла сімейної опори. Вона вийшла заміж та переїхала проживати до чоловіка. Деякий час жила з бабусею, але часто сварилися, тому прийшлось останню забрати до себе. 2 роки мати проживала сама. З січня 2017 року на пропозицію знайомих у матері став проживати ОСОБА_3 .

Вказала, що мати дійсно дуже сварлива, як вип`є, любе посваритися, але поспить і з часом просить вибачення.

16.09.2017 року близько 09:00 год. зателефонувала ОСОБА_9 . Спочатку розпитувала про бабусю, онуків. Оскільки голос у неї був здавлений, зрозуміла, що щось не так, наполягала, чи все в порядку, на що мати повідомила, що ОСОБА_16 побив, болить горло, голова. Думала, що піднявся тиск. Зазначила, що мати в даному випадку не була п`яна, оскільки знає її голос по телефону в стані алкогольного сп`яніння, до того ж зранку ніколи в такому стані вона не телефонувала. На пропозицію мати не пішла знімати побої, так як вихідні та платно. Повідомила, що ОСОБА_3 вдома не має, куди пішов, не знає. У неділю не зв`язувалися.

В понеділок близько 09:00 год. зателефонувала сама до матері після того, як відвела дитину до дитячого садка. Вона важко говорила, як начебто важко ковтнути. Вказала, що болить голова, в грудях, з`явилася нудота, запливли очі, на що запропонувала матері піти в лікарню. Вона сказала, що полежить, так як ще має намір піти на шабашку, тому домовилися зв`язатися о 18:00 год., але зателефонували вже із сільської ради. ШМД викликали сусіди.

Близько 22:00 год. 18.09.2017 року приїхала до лікарні, побачила набряки на обличчі матері, очі запливли, із рота піна бурого кольору. Одягнута була в штани і сорочку, тому інші пошкодження не бачила. Потім бачила синець в районі грудей з правої сторони, з часом з`явилися синці на лівій руці до ліктя та на ногах під коліном. Зі слів лікарів, великі гематоми в роті та горлі не дали змоги вставити трубки, тому чекали сан авіацію, щоб подивитися на мозок матері. Вночі 19.09.2017 року прибули лікарі сан авіацією з м. Харкова, протягом 2-х годин робили операцію з видалення гематоми, після чого поїхала додому. 2-2,5 тижні мати перебувала в стадії коми, потім відкрила очі, її стан покращився, але не говорила, не усвідомлювала, що з нею трапилося та де вона знаходиться, нікого не впізнавала, потім появилися пролежні на хребті, через тиждень внутрішня кровотеча через язву, почали відмовляти внутрішні органи, в зв`язку з чим була переведена в реанімацію.

Раніше було таке, що ОСОБА_3 бив, але мати говорила, що кохає його та ніколи не вижене. Весь час через день з нею спілкувалися по телефону. Лише один раз бачила з великими синцями. Люди говорили, що він часто б`є матір, але особисто не бачила, до поліції не зверталася. Чи часто вони пили, не знає. До зустрічі з ОСОБА_3 мати не говорила, щоб хтось інший її бив. Дійсно раз у місять приїжджала до сільської ради с. Костів, щоб отримати пенсію бабусі.

Свідок ОСОБА_17 сусідка повідомила, що ОСОБА_3 і ОСОБА_9 проживали більше ніж пів року разом. До цього остання жила сама, збирала вдома всіх алкоголіків. Через те, що матері і донці не потрібна стала сильно випивати, тричі допилася до епілепсії. Якраз перед тим, як стала проживати з ОСОБА_3 , її сильно били зять та сват, щоб вона кинула пити, одного разу відправили в дурдом. При свідкові ОСОБА_3 жодного разу не бив ОСОБА_9 , навпаки намагався, щоб вона нікому нічого поганого не зробила. З часом ОСОБА_9 ще дужче розпилася і ОСОБА_3 поїла. При цьому пояснювала, що нікому не потрібна, тому нічого не залишається робити, лише пити. Як би ОСОБА_3 ображав, то вигнала б. Один раз родичі вигнали його, але вона забрала його знову. Коли п`яна агресивна, пристає битися. Були випадки крадіжок.

Дійсно 15.09.2017 року ввечері ОСОБА_9 хотіла поїхати з ними до м. Валки на День міста, але в автомобілі не вистачило місця. Бачила її ввечері біля магазину с. Костів, на святі в м. Валки її не було.

Кожного дня зранку ОСОБА_9 приходила поспілкуватись, а 18.09.2017 року не прийшла, тому вона пішла подивитися, що трапилося, але будинок був закритий. Коли знову пішла після обіду, у вікно побачила, що ОСОБА_9 лежить на половину на дивані: голова як звичайно, а ноги на полу, хропе. Спочатку намагалася розбудити, а потім почала шукати між сусідами, хто відкриє будинок, тому викликала сільського голову та швидку, після чого виламали двері, що були закриті із середини. З рота у ОСОБА_9 бачила піну, що свідчить про епілепсію, тому на наявність синяків увагу не звертала.

Вказала, що раніше особливо в жару ОСОБА_9 часто кидало об землю в результаті епілепсії, тому завжди затилок у неї побритий після надання першої медичної допомоги. Приблизно за 3-7 днів до цих подій вона знову впала, коли йшла по тротуару.

Жили за гроші, виручені із оренди двох земельних паїв, держали господарство, отримувала аліменти, але все пропивала, з дому все виносила. Якщо ОСОБА_3 , заробивши грошей вип`є, їй також кортить, що призводить до сварки. Конфлікти словесні, але без крику, ніколи не чула, щоб ОСОБА_3 виражався на її адресу нецензурною лайкою. За день до того, як ОСОБА_9 забрала ШМД, бачила на її щоці синяк, інших частин тіла не бачила. ОСОБА_3 бачила за день до цього у ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_18 сусідка пояснила, що ОСОБА_9 з ОСОБА_3 жили в центрі села біля пошти, тому були у всіх на виду. ОСОБА_9 неодноразово падала через перебування в стані алкогольного сп`яніння. Одного разу розбила голову. ОСОБА_3 їсти готує, город прополює, а вона чарку бігає шукає. Щоб випити, виносила все з хати. Скаржилася, що били її всі, і зять із сватом, щоб вгамувати, і ОСОБА_3 . Раніше вона ходила до ОСОБА_17 , за горілку виконувала роботу по господарству.

Вранці 18.09.2017 року їй зателефонувала ОСОБА_17 та сказала, що не може розбудити ОСОБА_9 . Свідок в цей час торгувала на ринку, тому змогла приїхати близько 14:00 год. Разом за допомогою сусідів відкрили вхідні двері будинку ОСОБА_9 , де побачили, що вона лежить без свідомості на дивані, не п`яна, тому викликали ШМД, лікарі якої викликали поліцію. Особисто, щоб ОСОБА_3 її бив, не бачила. В день, коли її забрала швидка, синяків не було, хоча раніше синяки бачила.

Раніше возила особисто ОСОБА_9 на лікування від алкогольної залежності, але для цього потрібно хоча б 3 дні не пити, тому одного разу вона втратила свідомість, в зв`язку з чим лікарі відмовилися від подальшого лікування.

Звернула увагу, що ОСОБА_9 була незносною, грубіянила. Через її поведінку постійно виникали сварки.

Свідок ОСОБА_10 сусід вказав, що дружить з ОСОБА_3 більше 20 років, ОСОБА_9 його кума. Охарактеризував обвинуваченого лише з позитивної сторони, як роботящого, спокійного, вказав, що вивести його із себе неможливо. ОСОБА_9 також роботяща. Як зійшлися, держали господарство, завжди разом ходили по шабашах. Жили довго, нормально, хоча вона випивала. Часто їздив на заробітки, тому бачив їх раз у тиждень, приходив до них у гості або запрошував до себе на пікнік. При ньому не сварилися. Конфлікти були, але свідок не вмішувався. Зі слів знає, що ОСОБА_3 бив ОСОБА_9 , але особисто побиття не бачив. Бачив з синяком, але ОСОБА_9 ніколи не говорила звідки синець, посилаючись, що впала, дуже любила ОСОБА_3

15.09.2017 року в районі обіду ставив могорич сусідам в честь дня народження, випили близько 2-х літрів настойки із суниці. Але потім вони почали лаятися, оскільки ОСОБА_9 впала через стан алкогольного сп`яніння, тому ОСОБА_3 повів її додому.

Через деякий час на прохання ОСОБА_17 сокирою відривав скобу на дверях будинку, де виявили ОСОБА_9 в не адекватному стані. За день бачив ОСОБА_3 , який приходив до нього та сказав, що посварилися і він пішов з дому.

Свідок ОСОБА_19 син ОСОБА_17 підтвердив, що ОСОБА_9 і ОСОБА_3 проживали протягом року, вели спільне господарство, отримували плату за оренду земельних паїв, купували та вирощували курчат. З ними не випивав. Як вони себе вели під час розпивання спиртних напоїв, не знає.

Кожного разу коли бачив ОСОБА_9 , то ніс подряпаний, то брова розбита, то синяки періодами, але вона говорила, що вдарилася об диван. Ніколи не говорила, що ОСОБА_3 її бив. 2 рази на тиждень бачив ОСОБА_9 , коли вона заходила до матері просто поговорити. При цьому завжди випивши, тому була агресивна, неадекватна, чіплялася до нього, як до чоловіка. Боявся її, так як в руках вона сильна. Не бачив, щоб ОСОБА_3 бив ОСОБА_9 . Про події знає зі слів.

За рік до трагедії двічі бачив приступи епілепсії у ОСОБА_9 ще до того, як вона стала проживати з ОСОБА_3 . Один випадок епілепсії був в травні 2017 року в присутності ОСОБА_3 , який підняв її та повів додому. При цьому ШМД викликали, лікарі зашивали їй голову. Знає, що це була епілепсія зі слів лікаря.

Свідок ОСОБА_20 сусідка в судовому засіданні охарактеризувала обвинуваченого з позитивної сторони, не розуміє чому він став проживати з ОСОБА_9 , яка дуже зловживала спиртними напоями. Невідомо, чому її покинули родичі, але сама по собі жінка не погана, трудяга. Вважає винуватими родичів.

Звернула увагу, що ОСОБА_9 через стан алкогольного сп`яніння весь час падала. Випивали вони вдвох з ОСОБА_3 , як горілка, так і б`ються, часто. Вже всі звикли, тому не звертала уваги. Після сварок ОСОБА_3 по 2 дня жив у сусідів.

Бачила ОСОБА_9 16.09.2017 року вранці близько 09:00 год. в магазині. Вона стояла в коридорі хитаючись, але не через стан алкогольного сп`яніння. При цьому дихала важко, тілесних ушкоджень не бачила. На запитання, чи не ОСОБА_3 побив, ОСОБА_9 завжди захищала його та заперечувала. Про події знає зі слів.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що розлучилися з обвинуваченим в 1999 році, але продовжують спілкуватися, зустрічалися в смт. Ков`яги. Знає, що після розлучення ОСОБА_3 одружився, продав свою хату, а колишня дружина забрала гроші, після чого вигнала його зі своєї хати, тому у нього не має житла. Коли життя перевернулося, часто приходив поїсти, скаржився на життя. Через відсутність житла, став проживати у ОСОБА_9 , так як знаходився у безвихідній ситуації.

16.09.2017 року прийшов приблизно о 08 - 09 год., сказав, що ОСОБА_9 вкрала телефон і гроші, тому він розвернувся та пішов з дому. Не пам`ятає, чи говорив він, що бив. Не вірить, що він міг бити, так як жила з ним 9 років, така поведінка для нього не характерна. Про конкретні обставини конфлікту нічого не розповідав. Дала йому 50 грн. на дорогу додому, після чого він пішов на маршрутку. Зі слів в Ков`яги прийшов пішки, так як не було грошей.

Звернула увагу, що місцевих мешканців обурила поведінка доньки ОСОБА_9 , яка допустила, що остання сильно випивала, весь час скрізь падала: то «білка», то епілепсія. ОСОБА_3 випивав, як усі, але алкоголіком ніколи не був.

Свідок ОСОБА_14 вказала, що знає ОСОБА_3 , який орендував у неї 2 роки квартиру. Охарактеризувала з позитивної сторони. Вказала, що він любить поговорити. Дружив із сином, тому часто приходив до них у гості, але ніколи не ночував. Зі слів до цього був на цвинтарі, де похований його старший син. Не знає як вони жили з ОСОБА_9 , так як не любить розмовляти про чужі сімейні питання. З ОСОБА_3 спілкувалися лише про знайомих в смт. Ков`яги, із с. Костів нікого не знає.

Підтвердила, що дійсно 16.09.2017 року прийшов до неї о 08:00 год., сиділи за столом у дворі, розмовляли протягом 3-х годин. ОСОБА_3 сказав, що ОСОБА_9 украла в нього гроші, тому посварилися і він пішов. Був тверезий. Про бійку нічого не говорив.

Другий раз прийшов о 16:00 год. і був до 19:00 год., після чого пішов до ОСОБА_21 , де ночував. Зранку 17.09.2017 року заходив близько 09:00 год. та пробув до 11-12 год., куди пішов не цікавилася. В поведінці був звичайний, не переживав. Чи були пошкодження на руках не звернула уваги.

Свідок ОСОБА_22 вказала, що знає, що ОСОБА_3 прийшов жити до ОСОБА_9 . За тиждень до трагедії остання приходила позичити гроші в сумі 100 грн. Спочатку відмовила, але через настирливість ОСОБА_9 дала їй 10 грн. Вже після того, як вона пішла побачила на столі мобільний телефон, який ОСОБА_9 пропонувала залишити в рахунок застави, марку не пам`ятає. Потім в магазині зустріла ОСОБА_3 , який віддав борг ОСОБА_9 та забрав телефон, вказавши, що це його телефон.

Звернула увагу, що ОСОБА_9 у всіх просила гроші в борг, якщо не було за що випити. Все, що попадеться під руки, пропивала. Одного разу ОСОБА_3 купив їй взуття, а вона пропила. Бачила, що вона ходила з синяками, зі слів односельців то в результаті побиття, то в результаті падіння під час епілепсії, але про те, що він бив ОСОБА_9 не чула. Ніколи не бачила їх в агресивному стані, завжди ввічливі.

Свідок ОСОБА_23 родичка колишньої дружини повідомила, що ОСОБА_3 не погана людина, раніше жив із її сестрою, але не зійшлися характерами. На прохання ОСОБА_3 зберігає грошові кошти в сумі 7800 грн., які йому належали після продажу майна. За необхідності раз на тиждень він приходив за грошима, або присилав ОСОБА_9

17.09.2017 року близько 9-10 год. вона прийшла за грошима із ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , побита не була, на хворобу не скаржилася. Вказала, що ОСОБА_3 на роботі, а гроші потрібні на харчування, тому дала їй 200 грн. Через деякий час прийшов ОСОБА_3 та зробив зауваження навіщо давала гроші, так як він не посилав її. Не знає, що трапилося, не може зрозуміти, чому його забрали працівники поліції, ОСОБА_9 мала намір наладити життя, забрати сина до себе.

Обвинувачений в судовому засіданні уточнив, що приходив до свідка вранці 18.09.2017 року.

Суд визнає достовірними показання свідків в частині, в якій вони узгоджуються між собою та підтверджуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, які визнані судом достовірними, належними і допустимими.

В обґрунтування обвинувачення прокурором було оголошено в судовому засіданні протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 під час досудового розслідування, проте суд визнає дані докази недопустимими, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно положень ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Ч.1 ст.87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Із наданого стороною обвинувачення протоколу слідчого експерименту, який проводився 14.09.2018 року за участю захисника, ОСОБА_3 в присутності понятих та судово-медичного експерта повідомив всі обставини, як вони викладені вище, які підтвердив в судовому засіданні.

Стверджував, що ОСОБА_9 поїхала на концерт 15.09.2017 року, звідки повернулася п`яна, лягла на дивані в іншій кімнаті та почала ображати нецензурною лайкою, що стало причиною конфлікту. Коли він підійшов, ОСОБА_9 сиділа на дивані, коли він дав їй декілька ляпасів середньою частиною долоні в обличчя. Вранці на стан здоров`я не скаржилася. Від працівників поліції дізнався, що ОСОБА_9 лежить в лікарні. Щоб уникнути сварки, о 04:00 год. пішов до колишньої дружини в смт. Ков`яги пішки, повернувся через добу. Боявся, що сусіди будуть сварити. Наполягав, що інших ударів не наносив. Диван від стіни відставлений, тому головою вона вдаритися не могла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №100-Важ/17 від 20.09.2017 року, враховуючи відомості медичної документації, на тілі ОСОБА_9 встановлено тілесні ушкодження: множинні синці та гематоми в області обличчя, шиї та кінцівках, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, діагностовано гостру тяжку закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку з контузією стволово-базальних структур головного мозку, двосторонні субдуральні гематоми, стан після операції, набряк головного мозку, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

При цьому експерт взяв до уваги історію хвороби №3447, згідно даних якої ОСОБА_9 поступила до лікарні 18.09.2017 року о 18:50 год., зі слів лікаря ШМД була виявлена сусідами без свідомості. 15.09.2017 року побита співмешканцем. На момент огляду від хворої чути запах алкоголю.

Експерт вважає неможливим утворення вказаних тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з висоти власного зросту через їх численність на різну локацію.

За висновком судово-медичного експерта №106-Важ/17 від 22.09.2017 року можливо вважати, що мається причинно-наслідковий зв`язок між утворенням легких тілесних ушкоджень з наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 . По строку спричинення тілесних ушкоджень експерт вважає, за 2-3 доби до огляду потерпілої.

Уточнила, що саме через наявність численних синців на тілі та гострої тяжкої ЧМТ у вигляді забою головного мозку з контузією стволово-базальних структур та виявленими при обстеженні двосторонніми субдуральними гематомами вважає неможливим утворення цих тілесних ушкоджень при одноразовому падінні з висоти власного росту.

Вважає можливим отримання тілесних ушкоджень, які маються на тілі ОСОБА_9 за умов та обставин вказаних обвинуваченим ОСОБА_3 під час слідчого експерименту.

Під час дослідження трупу ОСОБА_9 з 27.10.2017 року по 28.11.2017 року (висновок експерта №116-Ват/17) з урахуванням лабораторних експертиз встановлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу, яка у своєму перебігу призвела до набряку-набухання головного мозку, що стало безпосередньою причиною смерті.

Дане ушкодження утворилося від дії твердого (их) тупого (их) предмета (ів) або від удару об такі предмети, властивості якого (их) на рельєфі ушкоджень не відобразились, за механізмом утворення удар. Вказана ЧМТ має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Окрім зазначених тілесних ушкоджень виявлені сліди медичних ін`єкцій, які до настання смерті відношення не мають і не оцінюються за ступенем тяжкості.

Згідно наданої медичної документації смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 09:00 год.

Як вбачається із висновку комісійної судово-медичної експертизи із залученням лікаря нейрохірурга №492-КЕ/2017 від 29.11.2017 року, експертна комісія підтвердила наявність у ОСОБА_9 . ЗЧМТ, яка ускладнилася розвитком набряку-набубнявіння головного мозку з дислокацією його у великий потиличний отвір, що і призвело до настання смерті ОСОБА_9 , тому між спричиненням ЗЧМТ та настанням смерті постраждалої вбачається причинно-наслідковий зв`язок. Синці та садна на шиї та кінцівках постраждалої відношення до настання смерті не мають.

Перелічені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 мають ознаки: ЗЧМТ тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загроз для життя; синці та садна на шиї та кінцівках, як окремо, так і в сукупності - легких тілесних ушкоджень. Після спричинення ЗЧМТ постраждала ОСОБА_9 до втрати свідомості на протязі десятків хвилин-годин, по мірі наростання дислокаційних змін, могла вчиняти самостійні дії.

Судово-медичних даних, які свідчили про утворення ЗЧМТ внаслідок самостійних неодноразових падінь з висоти зросту на площину при розвитку епілептичних припадків, не встановлено.

Після спричинення ЗЧМТ у постраждалої ОСОБА_9 могли відмічатися головні болі, запаморочення, сонливість, блювання, судоми тощо.

При цьому суд приймає до уваги висновки судово-медичних експертиз, які узгоджуються з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, в тому числі показаннями свідків та потерпілої, наданими безпосередньо суду в порядку ст.95 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_26 підтвердив висновки комісійної експертизи.

Вказав, що строк виникнення залежить від об`єму крововиливу, тому згідно описуваних лікарями судово-медичних показників, в даному випадку строк виникнення гематоми 1-3 доби, в тому числі не виключається у вечері 15-го та в ніч на 16.09.2017 року, але не пізніше 17.09.2017 року.

На момент спричинення вказані гематоми не були критичними та безумовно смертельними. На час проведення операції вони вже були критичними в своєму об`ємі.

Наполягав, що ЧМТ виникла від неодноразового удару по голові, від падіння з висоти власного зросту виникнути не могла. В даному випадку неможливо точно встановити кількість ударів. Удари наносилися по обличчю, в область щік, очей та волосяної частини голови.

ЧМТ розвивалася поступово. Забій головного мозку відсутній, тобто головний мозок не був пошкоджений, тому потерпіла могла продовжувати жити повсякденним життям, відчувати лише головні болі. Гематоми створювали тиск на головний мозок, якому потрібно було кудись діватися з черепної коробки, тому він почав переміщатися до шийного відділу. Вказані гематоми можуть бути хронічними, без будь-яких симптомів, нічим не відрізняються від звичайного головного болю.

Синець в даному випадку може з`являтися одразу або наступного дня.

Ніяких характерних подій, які б відбулися 17-18.09.2017 року, не встановлено, тому за основу бралися зазначені вище події від 15-16.09.2017 року.

До втрати свідомості потерпіла могла вчиняти будь-які дії, операція продовжила термін життя. Теоретично, чим швидше надана медична допомога, тим більш шансів врятувати життя.

Звернув увагу, що будь-який удар в область голови викликає зміщення черепу, що призводить до утворення ЧМТ, але не завжди з наслідками.

За клопотанням сторони захисту суд визнає недопустимим доказом висновок судово-медичного експерта №12-17/1/116-Ват/17 від 20.09.2018 року, який ґрунтується на показаннях обвинуваченого, які не відповідають нормам ст.95 КПК України, а сам висновок містить розбіжності з іншими висновками судово-медичних експертиз.

Відповідно до ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду. Невиконання цих вимог тягне за собою передбачену законом відповідальність.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Під час огляду письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, судом виявлено, що в протоколах огляду місця події від 19.09.2017 року та 27.10.2017 року, відсутні підписи всіх присутніх, проведення здійснено за відсутності власників, без залучення спеціалістів. Відомості щодо вилучених речей містять виправлення, зокрема, в частині, що ніби то речі належать ОСОБА_3 , їх огляд і опечатування із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду, в передбаченому КПК України порядку відсутній, до того ж містяться незрозумілі пояснення слідчого, що свідчить про оформлення протоколу з порушенням вимог чинного законодавства, тому суд не може вважати такі докази допустимими.

Згідно постанови слідчого від 09.09.2017 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні постільну білизну синьо-світлого кольору, різнокольорову жіночу кофту, чоловічу футболку білого кольору, сіру спортивну чоловічу кофту, сірі спортивні чоловічі штани, чоловіче взуття білого кольору, всі з плямами бурого кольору, які були виявлені та вилучені під час проведення огляду 19.09.2017 року.

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту було оглянуто зазначені речі, але ОСОБА_3 заперечував, що вилучені речі належать йому, посилаючись на невідповідність розміру та фасону.

Потерпіла також звернула увагу, що одежа з цих же підстав не може належати її матері.

Захисник звернув увагу, що вказані речі вилучені в порушення передбаченого законом порядку, не пред`являлися для впізнання, враховуючи пояснення обвинуваченого та потерпілої, належать третій особі, так як встановлено, що її будинок відвідували багато людей, які залишалися ночувати, крім того, зі слів потерпілої в рахунок виконаної роботи ОСОБА_9 давали також одяг, що свідчить про недопустимість даних доказів.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ст.100 КПК України передбачає, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Дослідивши протоколи огляду місця події в сукупності з іншими доказами, суд доходить висновку про визнання їх недопустимими доказами через недостовірність викладеної в них інформації та відсутність обставин, що встановлюються в передбаченому КПК України порядку під час кримінального провадження.

З цих же підстав суд не може визнати допустимим доказом копію ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 21.09.2017 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту та судово-медичні експертизи №№2110-И/17, 2109-И/17, 2106-И/17, 2107-И/17, 2105-И/17, 2108-И/17 щодо імунологічного дослідження вилучених речей.

В судових дебатах захисник також заявив клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України, посилаючись на те, що він спричинив легкі тілесні ушкодження, не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, оскільки бив долонями, а не кулаками, не має медичної освіти, тому не міг передбачити, що від ударів можуть настати тяжкі наслідки, які спричинили смерть. Будь-яких пошкоджень на руках у ОСОБА_3 не виявлено. Просив врахувати, що якби протягом доби потерпілій була надана медична допомога, то її життя можна було б врятувати.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, так як обвинувачений спричинив тяжкі, а не легкі тілесні ушкодження. Він чоловічої статі, має фізичну перевагу перед сидячою жінкою. Хоча і бив рукою, але в голову життєво важливий орган, тому повинен був передбачити наслідки своїх дій, тим більше, що потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що може спричинити більш тяжкі наслідки. Вважає, що для перекваліфікації дій обвинуваченого підстав не має, оскільки між спричиненими тілесними ушкодженнями і смертю потерпілої пройшов великий проміжок часу, що свідчить про відсутність ознаки вбивства. На думку прокурора, звинувачення потерпілої в даному випадку не коректне і не припустиме, свідчить про ухилення обвинуваченого від відповідальності.

Потерпіла в ході судового засідання допустила можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 з необережності. Вказала, що дійсно можливо винувата, що не придала уваги та не викликала медичну допомогу матері, але ж удари спричинив ОСОБА_3 . Ніхто не знає які процеси відбуваються в голові.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій винуватої особи, суд за наслідками судового розгляду дійшов висновку щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, виходячи з наступного.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Правова позиція Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15.08.2019 року у кримінальному провадженні № 750/3256/17 - умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК України).
Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Мета умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння лише в одному випадку - коли нею є залякування потерпілого або інших осіб (ч.2 ст.121). Водночас, встановлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК.
Ставлення винного до смерті потерпілого (ч.2 ст.121) є необережним.
Кваліфікованими видами умисного тяжкого тілесного ушкодження (ч.2 ст.121) є вчинення його: 1) способом, що має характер особливого мучення; 2) групою осіб; 3) з метою залякування потерпілого або інших осіб; 4) на замовлення або 5) спричинення ним смерті потерпілого.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч.1 ст.121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність.
Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Тобто специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
Розмежування понять умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них, у зв`язку з чим у даному випадку слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. При цьому питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.
У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 28.05.2015 року у кримінальному провадженні № 5-25кс15. Зокрема, в разі якщо особа, цілеспрямовано завдаючи удару, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча й бажає заподіяти або свідомо припускає можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості ступеня тяжкості цієї шкоди - у таких випадках винувата особа має відповідати за фактично отриманий результат (заподіяну шкоду). Що стосується смерті потерпілого, то тут присутня лише необережна форма вини, оскільки хоча особа і не бажала цієї смерті і навіть свідомо не припускала такої можливості, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може бути і такий наслідок, як смерть потерпілого.
Під час судового розгляду обвинувачений неодноразово наголошував на тому, що він не мав умислу на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.
Досліджені докази свідчать, що такі тяжкі наслідки не охоплювались умислом обвинуваченого, який не врахував наявність у потерпілої стану алкогольного сп`яніння, не розрахував своєї фізичної сили, хоча повинен був та міг передбачити, що потерпіла може одержати тяжку травму внаслідок удару.
На підтвердження такого висновку суду свідчить також і те, що обвинувачений наніс потерпілій не значну кількість ударів долонею, а не кулаком, не намагаючись при цьому продовжити заподіяння тілесних ушкоджень. Обставин, які перешкоджали обвинуваченому нанести ще тілесні ушкодження (продовжити свої дії), не встановлено.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б свідчили про направленість умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілій саме тяжких тілесних ушкоджень.
При цьому суд вважає достатньо обґрунтованими доводи сторони захисту, що обвинувачений завдаючи удари потерпілій та застосовуючи до неї насильство, хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити і такі наслідки, які фактично настали, тобто заподіяв смерть необережно.
Отже, в даному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії ОСОБА_3 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.119 КК України із призначенням йому покарання у межах санкції цього кримінального закону.
При призначенні виду та міри покарання, суд, виходячи з вимог ст.65 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових правопорушень враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Досліджені дані про особу ОСОБА_3 вказують на те, що він позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, підтримує відносини з родиною, на момент затримання офіційно не працював, з метою працевлаштування до Валківської РФ ХОЦЗ не звертався, на обліку, як безробітний не перебуває. На обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. З військового обліку у Валківському РВК знятий в зв`язку із досягненням граничного віку. В силу ст.89 КК України не судимий.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №713 від 24.09.2018 року, ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану можу усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 перебував у стані зазначеного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, які пом`якшують покарання, передбаченими ст.66 КК України, суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наміри відшкодувати завдані збитки.

Обставин, які обтяжують покарання, у відповідності до положень ст.67 КК України, судом не виявлено.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в максимальних межах санкції ч.1 ст.119 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, сприятиме його перевихованню.

Заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на її користь завданої вчиненим злочином матеріальної шкоди в розмірі 8261,59 грн. підлягає задоволенню, як визнаний обвинуваченим, в повному обсязі.

При цьому суд враховує, що шкода, завдана майну фізичної особи згідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

П.9 вказаної Постанови зазначає, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховує характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Суд приймає до уваги зауваження сторони захисту, що потерпіла ОСОБА_7 , будучи донькою померлої ОСОБА_9 , мало уваги їй приділяла, не цікавилася її потребами, здоров`ям. Знаючи, що мати потребує медичної допомоги, не викликала ШМД, що на їх думку призвело до більш тяжких наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає можливим задовольнити цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь завданої вчиненим злочином моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 08.09.2018 року.

З урахуванням вимог ст.374 КПК України, враховуючи визначену міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, зарахувавши в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за правилами ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст.368,370,371,373-374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 08.09.2018 року.
Зарахувати в строк відбуття ОСОБА_3 покарання строк попереднього ув`язнення за правилами ст.72 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_3 залишити у виді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 8261,59 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Речові докази знищити як такі, що не мають ніякої цінності та не можуть бути використані.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1