17.06.20№ 336/1742/20
Пр. № 1-кп/336/545/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вказана кримінальна справа.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, проти задоволення якого заперечує сторона захисту, про продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначене клопотання прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_6 , який має судимості за вчинення корисливих злочинів, є обвинуваченим у вчиненні тяжкого кримінально караного діяння і в цьому провадженні наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу і свідків кримінального провадження, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Про ризик ухилення обвинуваченого від суду, на думку прокурора, свідчить усвідомлення ОСОБА_6 невідворотності покарання, яке є достатньо суворим за злочин, вчинення кого інкриміновано обвинуваченому.

Ризик впливу на потерпілу також є виправданим, зазначає прокурор, через особисте знайомство обвинуваченого з нею.

Відсутність постійних джерел доходів підтверджує наявність ризика вчинення нових кримінально караних посягань з метою отримання незаконного заробітку.

Обвинувачений і захисник в обгрунтування заперечень зазначають, що ризики, на які посилається прокурор, відсутні, а кримінальним процесуальним законодавством на сторону обвинувачення покладено обов`язок не декларування тих чи інших ризиків перешкоджання здійсненню кримінального провадження, а їхнє доведення.

Всупереч означених вимог закону прокурором не доведено наявності жодного з заявлених ним ризиків.

Твердження про перераховування обвинуваченого від суду всупереч вимог змагального кримінального судочинства не підтверджені жодними фактичними даними.

Хибним є припущення прокурора про можливість впливу обвинуваченого на потерпілу, оскільки такий вплив є позбавленим будь-якого сенсу на тлі того, що ОСОБА_6 послідовно і беззастережно визнає свою причетність до вчинення кримінально караного діяння за викладених в обвинуваченні обставин.

Умовиводи про відсутність джерел доходів є неспроможними, так як обвинувачений отримує заробіток, постійно працюючи на об`єктах будівництва, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, і в теперішній час його навички є затребуваними та його чекає певний обсяг робіт за договором будівельного підряду.

Обвинувачений має зареєстроване місце проживання, де позитивно характеризується головою квартального комітету і постійно проживає разом із своїм братом та жінкою, з якою у нього існують фактичні шлюбні стосунки протягом кількох років.

У зв`язку з викладеним застосування менш суворого запобіжного заходу, зокрема: домашнього арешту, дія якого простиратиметься на нічну пору доби через зайнятість обвинуваченого в денний час на роботі, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання сторони захисту з тих мотивів, якими обґрунтоване клопотання про продовження застосування тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Процесуальні питання, пов`язані з застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, внормовані главою 18 КПК України.

Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

При вирішенні клопотання суддя враховує, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінально караного правопорушення може бути підставою для обрання запобіжного заходу лише у сукупності з наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПУ України, і вважає, що прокурор не довів наявність ризиків вчинення обвинуваченим дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи.

Твердження сторони обвинувачення про ризик ухилення від суду спростовується доказами сторони захисту про постійне проживання обвинуваченого з особою, з якою він перебуває у фактичних шлюбних стосунках, за певною адресою протягом кількох років, а також його реєстрацію за цією адресою.

Таким чином, суддя не погоджується з обґрунтованістю цього побоювання.

Суворість передбаченого покарання дійсно є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування особи, як випливає з висновків Європейського суду з прав людини в окремих справах, проте Європейський суд неодноразово зазначав, що лише суворість покарання, що припускається, не може зумовити застосування найбільш суворого заходу державного примусу (рішення ЄСПЛ "Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії").

Побоювання прокурора, що обвинувачений зможе впливати на потерпілу або в інший спосіб перешкоджати здійсненню кримінального провадження взагалі не мають під собою реального підґрунтя і наповнені лише формальним змістом.

Означений висновок суду підкріплює процесуальна позиція ОСОБА_6 , за якої він беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінально караних дій.

Побоювання вчинення ОСОБА_6 нових злочинів, яке, на думку прокурора, може бути цілком виправданим у відсутність постійних джерел доходів, також підлягає критичній оцінці з врахуванням відомостей про фактичне отримання обвинуваченим заробітків, хоча й відсутність існування офіційних трудових відносин з будь-яким суб`єктом господарювання.

Таким чином, суд доходить переконання, що прокурором не доведено того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством.

Відмовляючи в застосуванні найбільш суворого заходу забезпечення належної процесуальної поведінки особи, що піддана кримінальному переслідуванню, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованих обвинуваченому дій, які законом про кримінальну відповідальність віднесені до категорії тяжких злочинів і об`єктом яких є охоронюване Основним Закону України право приватної власності, що є непорушним.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що обов`язкове застосування менш суворого запобіжного заходу, такого, як домашній арешт, зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи встановлені судом обставини соціальної зайнятості обвинуваченого протягом денної пори доби, суд застосовуючи вказаний запобіжний захід, вважає за можливе обмежити час перебування обвинуваченого під арештом періодом з 20-00 години до 07-00 наступної доби.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що означений запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним покладених законом процесуальних обов`язків в подальшому, у зв`язку з обранням якого покладає на обвинуваченого відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати в суд за кожним викликом, не відлучатися за межі населеного пункту без дозволу суду, повідомляти суду про зміну місця проживання та роботи.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 194, 331, 392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора залишити без задоволення.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 , з 20-00 години до 07-00 наступної доби.

Покласти на обвинуваченого обов`язки:

-з`являтися за викликом суду;

-повідомляти суду про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Обвинуваченого звільнити з під варти в залі суду.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє до 17 серпня 2020 року включно.

Ухвала в силу ст. 392 КПК України оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1