пр. № 1-кп/759/507/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007860 від 12.11.2019 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Горлівка Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, має неповнолітню дитину, яка офіційно не працює, раніше судима:

1) вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 24.09.2009 року за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

2) вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.02.2012 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, 71 КК України (з урахуванням вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 24.09.2009 року) до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнилася 09.01.2014 року по відбуттю покарання;

3) вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

4) вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19.05.2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України (з урахуванням вироку Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2015 року) до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

5) вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 29.11.2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Святошинського районного суду міста Києва від 19.05.2016 року) до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

6) вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Шевченківського районного суду міста Києва від 29.11.2016 року) до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, вирок не виконаний;

7) вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2018 року за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2016 року, без врахування вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року) до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнилася 10.12.2018 року по відбуттю покарання,

зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , малолітніх потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх законних представників ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , психолога ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, 08 листопада 2019 року, приблизно з 12:30 год. годин, знаходячись у приміщенні спеціалізованої школи № 200, яка розташована за адресою: вул. Семашка, 9, м. Київ, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення майна на свою користь, користуючись тим, що її присутність залишилась непоміченою працівниками даного навчального закладу, наблизилась ззаду до малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та, шляхом ривка, таємно повторно викрала з шиї останнього належний його матері ОСОБА_12 золотий ланцюжок, масою 3 г., з золотим хрестиком, масою приблизно до 3 г., загальною вартістю 5000 грн. Після чого з місця вчинення злочину втекла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 5000 грн.
Крім цього, ОСОБА_3 , будучи раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, 11 листопада 2019 року, приблизно з 13:20 год. до 13:40 год., знаходячись у приміщенні спеціалізованої школи № 35, яка розташована за адресою: вул. Гната Юри, 10-Б, м. Київ, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою обернення майна на свою користь, користуючись тим, що її присутність залишилась непоміченою працівниками даного навчального закладу, наблизилась ззаду до малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та обмежуючи її вільне пересування, відкрито повторно викрала з шиї останньої належні її матері ОСОБА_5 золотий ланцюжок, масою 5 г, з золотим хрестиком, масою 2 г, загальною вартістю 12000 грн., який зняла з шиї малолітньої ОСОБА_13 . Після чого з місця вчинення злочину втекла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдалапотерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 12000 грн.

ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальний правопорушень, висунутих проти неї в обвинувальному акті визнала частково, а саме не визнала, що вчинила грабіж, вказавши, що вчинила щодо малолітніх шахрайство. В судових дебатах повідомила суд про повне визнання вини у вчиненні інкримінованих кримінальний правопорушень та просила застосувати до неї статтю 69 КК України. Суду показала, що 08.11.2019 року вона зайшла в школу № 200 через центральний вхід та пройшла в туалет. Після чого пішла на інший вихід. Приблизно об 11:40 год., оскільки йшли ще уроки, побачила хлопчика, розірвала ланцюжок, який був на ньому. Він не почув це та не бачив, а потім сказав, що він здається втратив хрестик. На що вона сказала, щоб він пішов та пошукав його, а якщо не знайде, щоб разом з вчителькою пошукав. Він відповів, що добре та вони ще постояли та порозмовляли. Вона у нього спитала, куди він йшов, на що він відповів, що йшов пити воду. Після хлопчик залишився шукати ланцюжок, а вона розвернулася та пішла до виходу. Вийшла зі школи, заклала ланцюжок та поїхала до двоюрідної сестри в лікарню.

Крім того, 11.11.2019 року, приблизно після 13-ї години вона прийшла в школу № 35, яка знаходиться через дорогу від її будинку, та записалася в журналі реєстрації під прізвищем ОСОБА_14 . Зареєструвалася під іншим прізвищем, оскільки її дитина ходила в цю школу на танці. Побачила спочатку вчительку, яка з багатьма дітьми спускалася, можливо, на обід, побачила на дівчині ланцюжок. Вона пройшлась по коридору та повернулася назад. Коли вона спускалася з другого поверху, то побачила як піднімається по сходам дівчинка. Вона ззаду розірвала її ланцюжок, але взяти в руку його не встигла, він зачепився за її сукню. Дівчинка цього не почула. Коли вони пішли за кут, ланцюжок став спадати. Вона спитала у неї: «У тебе щось з ланцюжком трапилося?», на що дівчинка сказала, що здається порвався ланцюжок. Вона взяла ланцюжок дівчинки в одну руку, іншою взялась за руку дівчинки та сказала, що пішли до вчительки чинити ланцюжок. На що дівчинка відповіла згодою. Вона спитала, де вчителька, дівчинка відповіла, що не знає. Вона сказала їй почекати в туалеті, а вона піде пошукає вчительку та скоро прийде. Вона пішла, а дівчинка залишилася чекати вчительку. При цьому сліду на шиї дівчинки не було, оскільки вона акуратно розірвала ланцюжок.

Уточнила, що намагалася шляхом обману забрати майно у дітей, що у неї й вийшло, а саме ОСОБА_15 попросила починити ланцюжок, а хлопчик не зміг найти ланцюжок. Тобто діти самі віддали їй майно, а вона, намагаючи їх обманути, забрала майно та пішла.

Вона пропонувала потерпілій ОСОБА_5 відшкодувати спричинену шкоду в розмірі 3200 грн., яку потерпіла сплатила при викупі з ломбарду ланцюжка та хрестика, але потерпіла відмовилася. Також згодна відшкодувати шкоду батькам ОСОБА_16 , скільки вони скажуть, але вони відмовились. Уточнила, що вона розповідала слідчому, що її знайомою ОСОБА_17 за її проханням було здано до ломбарду «Скарбничка», золоті ланцюжок з хрестиком за 3200 грн., масою приблизно 6 г., які були у ОСОБА_18 , але, куди вона здала золоті ланцюжок з хрестиком, які були у ОСОБА_16 , слідчий у неї не питав, інакше вона розповіла б, оскільки їх здала до іншого ломбарду на власне ім`я, за 2800 грн. Ланцюжок з хрестиком, які були на ОСОБА_19 , були з золота 585 проби, хрестик вагою 2,53 г., а ланцюжок вагою 3 г., їх вартість в сумі 5000 грн. не оспорює. Вартість повернутих потерпілій золотих ланцюжка з хрестиком на суму 12000 грн. також не оспорює. Пояснила, що вчинила вказані злочини, оскільки потрібні були гроші на лікування її двоюрідної сестри, яка попала в аварію, та пластини в грудній клітці не приживалися, вона лежала у лікарні та потім під час операції на грудній клітці померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . ЇЇ донька проживає разом з батьками колишнього чоловіка, оскільки її батьки працюють.

Незважаючи на фактичне часткове визнання обвинуваченою своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, її вина у вчиненні грабежу відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_7 підтверджується наступною сукупністю доказів.:

Показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , даними нею у присутності законного представника ОСОБА_5 та психолога ОСОБА_10 , яка суду показала, що навчається у 1-В класі та займається в групі продовженого дня, де читають. Так, знаходячись в школі, вона йшла з їдальні до класу. При цьому її подруга ОСОБА_20 побігла вперед до класу, а вона залишилася сама. Тітка, яка знаходиться в залі за склом (вказала на обвинувачену) зустріла її та вкрала ланцюжок, але точно не пам`ятає, зняла вона чи зірвала ланцюжок, але самостійно вона ланцюжок тітці не передавала. Для чого тітка повела її до туалету, вона не знає. Тітка казала їй, що відремонтує ланцюжок, але вона їй не повірила. Після цього вона розповіла батькам про все, що трапилось.

Показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка суду пояснила, що з обвинуваченою раніше знайома не була, малолітня потерпіла ОСОБА_15 є її донькою. Так, у листопаді 2019 року, більш точної дати не пам`ятає, після уроків вона зателефонувала доньці, яка навчається в 1-В класі, у якої спитала, як її справи, на що остання відповіла, що погано. Вона спитала, що відбулося, на що її донька сказала, що тітка вкрала ланцюжок. Вона зібралася та поїхала до школи, яка знаходиться по вул. Гната Юри, б. 10-Б в м. Києві. В школі вчителька ОСОБА_21 розповіла, що вони були в їдальні, прибігла подруга доньки ОСОБА_20 та повідомила, що у ОСОБА_18 вкрали ланцюжок. В цей час вона знаходилася в кабінеті директора та попросила показати відео з камери спостереження, на якому побачила як її дитина піднімалася по сходах на другий поверх, а обвинувачена ОСОБА_22 йшла за нею та притиснула доньку до стінки. Що саме робила обвинувачена, на відео не було видно, але дитина їй після повідомила, що обвинувачена показала їй ланцюжок, сказала, що він поламався, що відремонтує та віддасть її вчителю та відвела її до туалету, сказав чекати, що прийде вчителька ОСОБА_21 та принесе їй ланцюжок. Потім приїхала поліція, відібрала пояснення та через день слідчий повідомив, що ланцюжок знайшли в ломбарді. Вона викупила з ломбарду ланцюжок з хрестиком, оскільки вони були хрещені. При цьому ланцюжок був розірваний. Уточнила, що ОСОБА_15 повідомляла про те, що у неї трошки болить шийка. Вчителька також їй розповідала, що у ОСОБА_18 був слід на шиї. Перші дні після подій дитина плакала, боялася йти до школи та заспокоїлася лише тоді, коли вона принесла додому ланцюжок. Коли вона йшла з нею до суду, ОСОБА_15 також боялася. Їй дійсно пропонувалося з боку обвинуваченої через слідчого та в соцмережі «Інтернет» повернути гроші, за які вона викупила з ломбарду ланцюжок та хрестик, але вона відмовилася, оскільки вважає, що обвинувачена ще у когось вкраде майно, щоб відшкодувати цю шкоду, оскільки остання не має доходу.

Показаннями свідка ОСОБА_23 , яка працює вчителем початкових класів та вихователь в групі продовженого дня в школі № 35, яка суду показала, що з обвинуваченою раніше знайома не була, ОСОБА_24 є її ученицею, з якою гарні відносини, її мати також знає, відносини з нею звичайні як з батьками учнів. Так, 11.11.2019 року, по закінченню п`ятого уроку, приблизно о 13:05 год. вона повела частину дітей, які залишилися в групі продовженого дня, до їдальні. Побачила як ця жінка (вказала на обвинувачену) йде за її дітками. Навіть, нахилилася. Вона подумала, що це якась з мам, оскільки це першокласники та всіх не знала та спитала у неї, вона чиясь мама або бабуся, чи можливо сусідка і когось хоче забрати. На що жінка усміхнулася, сказавши, що ні та відійшла осторонь. Вона повела дітей далі в їдальню. Ті діти, які поїли раніше, поверталися назад до класу. При цьому в класі залишалися батьки, які забирали дітей по закінченню уроків. Ще, коли всі діти не доїли, до неї підбігла подружка ОСОБА_18 ОСОБА_20 та повідомила, що у ОСОБА_18 якась тітка зірвала ланцюжок. При цьому ОСОБА_15 дуже спокійна, скромна дитина, та дуже боязка. Вона швиденька піднялась вгору та побачила на шиї у ОСОБА_18 червоний слід. Вказаний слід також бачила мама іншої учениці ОСОБА_25 . На її запитання, що сталося, вона сказала, що з неї зірвали ланцюжок. Вона одразу здогадалася, хто це зробив та швиденько з ОСОБА_26 пішли до виходу, але в школі вже нікого не було. Завела дитину до класу та пішла до кабінету директора, щоб повідомити, що сталося. В школі працюють відеокамери та одразу підійшла до людини, яка відповідає за них та почали переглядати відеокамери, на яких вона одразу впізнала обвинувачену, а директор в цей час викликав поліцію. ОСОБА_15 була дуже налякана. Потім ОСОБА_15 їй розповідала, що жінка її обняла, цапанула, а потім сказала, що у неї злетів ланцюжок та вона віднесе його ОСОБА_27 , завела її до туалету та сказала там почекати. Вона питала ОСОБА_28 , чи повірила вона жінці, на що ОСОБА_15 відповіла, що не повірила жінці, але стояла у туалеті, оскільки злякалася. Після цього інциденту дитина дуже залякана, вона водить її до туалету за ручку та по коридору дитина ходить тільки з нею.

Іншими дослідженими судом письмовими доказами та речовим доказом:

Витягом з реєстру досудових розслідувань, згідно якого 12 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_5 . 12.11.2019 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинений злочин щодо малолітньої ОСОБА_7

(а.с.84-85)

Протоколом огляду місця події від 11 листопада 2019 року та ілюстративною таблицею до нього, згідно якого було оглянуто другий поверх приміщення середньої загальноосвітньої школи № 35 та з правого боку при вході на другий поверх, на стіні над віконною рамою, було виявлено камеру відеоспостереження білого кольору та залишено запит на отримання запису з камери відеоспостереження.

(а.с.86-91)

Протоколом огляду предмету та документів від 12 листопада 2019 року, згідно якого слідчим по даному кримінальному провадженню проведено огляд CD-R диска «KAKTUS», 80 min/700MB, який було надано адміністрацією школи № 35, розташованої по АДРЕСА_3 . На даному диску містяться три файли, на яких зображено, як жінка, одягнута в темну куртку, темні штани, темне взуття з сумкою через плече заходить в приміщення школи № 35, розташованої по вул. Гната Юри, б. 10-Б в м. Києві та, знаходячись в холі школи, підходить до дівчини, одягнутої в темне плаття та рожеві шкарпетки та притискає її до стінки. Далі бере її за руку та веде в середину холу, бере у дівчини якесь майно та кладе його в кишеню та виходить зі школи.

(а.с.92-97)

Відеозаписом, який міститься на CD-R диску, 80 min/700MB, який було оглянуто в суді, та на якому зображена жінка, яка в холі школи № 35 підійшла до дівчинки, взяла у неї майно та вийшла зі школи. При цьому ОСОБА_29 підтвердила у суді, що вказаною жінкою була вона та підходила до малолітньої ОСОБА_13

(а.с.98)

Протоколом огляду місця події від 12 листопада 2019 року, ілюстрованою таблицею до нього та CD-R диском з відеозаписом даної процесуальної дії, згідно яких по вул. Жолудєва, б. 4 в м. Києві, в приміщенні ломбардного відділення «Скарбниця» у присутності двох понятих, за участю ОСОБА_3 та касира ломбарду виявлено та вилучено золотий ланцюжок з хрестиком, який надала касир ломбарду ОСОБА_30

(а.с.101-106)

Дослідивши докази по вищевказаному епізоду кримінального правопорушення у їх сукупності, у суду немає підстав сумніватися у показаннях потерпілої ОСОБА_5 , її малолітньої доньки ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_23 , даних ними в суді, оскільки їх показання є логічними та послідовними, будь-яких суперечностей не містять, та повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема відеозаписом, який міститься на CD-R диску та зроблений камерою відеоспостереження, розміщеної в школі № 35. Так, малолітня ОСОБА_15 пояснила суду, що тітка у неї вкрала ланцюжок, самостійно його їй не передавала, а коли тітка казала їй, що відремонтує ланцюжок, вона їй не повірила. При цьому свідок ОСОБА_23 , яка безпосередньо після подій розмовляла з дитиною, бачила у неї на шиї червоний слід та ОСОБА_15 розказала їй, що тітка цапанула її, а потім сказала, що у неї злетів ланцюжок та вона віднесе його її вчительці, але ОСОБА_15 цьому не повірила, але залишилася у туалеті, оскільки злякалася.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України» № 10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Вказане свідчить про те, що малолітня потерпіла ОСОБА_15 самостійно не передавала ланцюжок з хрестиком обвинуваченій. Крім того те, що ОСОБА_15 злякалася та не повірила обвинуваченій, яка намагалося, після того як у неї в руках опинилося майно потерпілої, її вести в оману, свідчить про те, що дитина усвідомлювала факт викрадення у неї майна обвинуваченою. При цьому обвинувачена усвідомлювала, що коли вона взяла в руки ланцюжок малолітньої ОСОБА_18 , її дії останньою були помічені. Ствердження обвинуваченої, що свої дії вона оцінювала як шахрайство, оскільки ОСОБА_15 попросила її починити ланцюжок, спростовуються показаннями як самої дитини, так і показаннями її мами та вчительки, якім вона безпосередньо розповідала про вказані події та не передавала самостійно ланцюжок з хрестиком обвинуваченій і не просила останню відремонтувати її речі, та дослідженими доказами підтверджується, що обман обвинувачена використовувала для подальшого утримання викраденого майна та зникнення з місця вчинення злочину.

При цьому суд враховує, що потерпілі та свідок не були раніше знайомі з обвинуваченою та у них не має підстав її обмовляти.

Таким чином, суд вважає, що позиція, зайнята обвинуваченою в суді, є способом обраного нею захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин та понести відповідальність за більш м`який злочин.

Оцінюючи досліджені судом докази у їх сукупності, суд вважає, що подія кримінального правопорушення стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_7 мала місце, вина обвинуваченої повністю доведена, її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Також, суд вважає, що дії обвинуваченої відносно малолітнього потерпілого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано невірно, та її вина підтверджується у вчиненні крадіжки щодо останнього наступною сукупністю доказів:

Показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , даними ним у присутності законного представника ОСОБА_9 , матері ОСОБА_12 , яка є також потерпілою, та психолога ОСОБА_10 , який суду показав, що жінку, яка знаходиться в залі за склом (вказав на обвинувачену) він раніше бачив. Так, у 2019 році, точний місяць не пам`ятає, він був на уроці в школі. Коли він йшов на сходах, вказана жінка підійшла до нього збоку та спитала, з якого він класу, на що він відповів, що з 1-Д класу. Після чого вона провела руками по його плечам, а коли вона прибрала свої руки, він пішов далі на сходи. Вона пішла позаду та почала смикати за його ланцюжок. Потім, коли він знаходився посередині сходів, вона сказала йому піти знайти ланцюжок та підняти хрестик, втратив їх на підлозі, він повірив та пішов шукати хрестик, а вона пішла в іншій бік, до виходу зі школи. Більше ланцюжок не бачив. Самостійно ланцюжок не знімав та хрестик жінці не передавав, вказавши, що відчув, як з нього зірвали хрестик, та припустив, що жінка могла розстебнути карабін, але щоб розстібала, він не бачив.

Показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 , який суду пояснив, що з обвинуваченою раніше знайомий не був. Так, зі слів свого сина ОСОБА_8 йому відомо, що 08.11.2019 року на п`ятому уроці, приблизно о 12:45 год., його син, який навчається в школі № 200, яка розташована по вул. Семашка, б. 9 в м. Києві, пішов на перший поверх до їдальні попити води. Під час, коли він йшов коридором, його зустріла жінка (показав на обвинувачену) та спитала, з якого він класу. Він повідомив, що з 1-Д класу. Потім вона провела по його плечах руками. На його думку, так вона намагалася його зупинити, оскільки син вихований так, щоб з незнайомими людьми не розмовляти. Він пішов далі, вона йшла позаду нього. Коли він спускався сходами, вона ззаду зірвала чи зняла ланцюжок, оскільки син відчув на шиї легке тертя та потім першу годину після цього був помітний легкий червоний слід збоку на шиї. Та своєю пропозицією піти пошукати те, що він там щось загубив, відволікла його таким чином. Коли він пішов щось шукати, обвинувачена пішла до виходу. Повернувшись одразу до класу, він зрозумів, що ланцюжок він не загубив, а у нього його зняли. Він повідомив вчительці, що у нього вкрали ланцюжок. Після вчителька повідомила про це інших осіб. Потім уточнив, що ОСОБА_19 спочатку не використовував слова ні «зняла», ні «зірвала». Виглядало все таким чином, що вона сказала йому, що він щось загубив та щоб пішов знайти те, що загубив. Коли він пішов шукати, то вже на тому місці, де опинився, відчув, що у нього вже немає ланцюжка та хрестика, та в цей момент зрозумів, що останній контакт хрестика з тілом був в той момент, коли відбувалося його знімання чи зривання. На його запитання, звідки червоний слід на шиї, ОСОБА_19 відповідав, що не знає, і що на цьому місці на шиї був ланцюжок та хрестик. Додав, що у соцмережі «Інтернет» обвинувачена писала його дружині, але конкретних пропозицій щодо відшкодування шкоди не було. Викрадений ланцюжок з хрестиком були золоті та їх не знайшли, але не бажає, щоб їх вартість була відшкодована, оскільки у обвинуваченої немає доходу та остання може ще у когось щось вкрасти для того, щоб відшкодувати їм шкоду.

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що з обвинуваченою раніше знайома не була, малолітній потерпілий ОСОБА_8 є її сином, який навчається в школі № 200, яка розташована по вул. Семашка, б. 9 в м. Києві, Так 08.11.2019 року, о 13:45 год. їй зателефонував чоловік та повідомив, що прийшла бабуся з їх сином зі школи та знаходилися в стресовому стані, розповіли, що жінка зірвала з сина ланцюжок та хрестик. Про це також знає вчителька. Вона зателефонувала вчительці, яка їй повідомила, що на п`ятому уроці ОСОБА_19 попросився вийти в їдальню попити воду. Коли повернувся, розповів, що підійшла жінка, яка смикала за ланцюжок, а потім сказала йому повернутися, пошукати, що він там щось загубив. Вона попросила чоловіка оглянути сина. Він оглянув та сказав, що на шиї є слід, який він сфотографував та переслав по телефону їй, а вона приблизно о 14:45 год. переслала це фото вчительці. Ввечері вдома спитали, чи може син описати жінку, на що він описав, що це була жінка з чорним волоссям, зібраним в хвіст та одягнута в темну куртку. Самостійно ланцюжок зняти він не міг, оскільки починаючи з двох місяців, коли його похрестили, він не знімав його, оскільки розумів, що це оберіг, а не прикраса. Вважала, що немає грошей, які б могли компенсувати втрату хрестильного хрестика та вказала, що якщо буде пропозиція відшкодувати шкоду, то брати крадені гроші відмовляється. Уточнила, що події в школі відбулися 08.11.2019 року, приблизно о 12:45 год., оскільки їй повідомили, що інцидент відбувся під час п`ятого уроку, а він закінчується о 13:15 год. При цьому урок для першого класу триває 30 хвилин. Уточнила, що якби на шиї у дитини не було сліду, то могли б вирішити, що він загубив, але є розповідь дитини, який не схильний до фантазій. Вони розказували сину про поганих дядьків, але він не знав, що є погані тітки і він не розумів, що хтось може вкрасти.

Показаннями свідка ОСОБА_31 , яка суду показала, що з обвинуваченою раніше знайома не була, хлопчика ОСОБА_19 , який навчається в школі № 200, де вона працює вахтером, та його мати знає, відносини з ними нормальні. Так, восени 2019 року, більш точну дату не пам`ятає, вона знаходилася на своєму робочому місці, на першому поверсі, біля столу при вході в школу. Приходили батьки за дітьми, та пройшла також жінка, яка знаходиться в залі за склом (вказала на обвинувачену), яка документи не показувала та нічого не казала. Вона у неї також нічого не спитала та її данні не записувала, підозри вона не викликала, думала, що вона хтось з батьків. Події відбувались приблизно з 12:10 год. та приблизно о 13:10 год., до неї підійшла вчителька разом з хлопчиком та сказала, що коли він йшов пити воду, до нього підійшла жінка в чорному та сказала подивитись десь туди, він глянув, а вона його потягла біля шиї та зірвала ланцюжок з хрестиком та пішла. Він не зрозумів, що відбулось. Після він розповів про це вчительці та вони разом підійшли до неї та розповіли про це. Як ця жінка виходила зі школи, вона не бачила. Раніше її в школі не бачила.

Показаннями свідка ОСОБА_32 , яка суду показала, що з обвинуваченою раніше знайома не була, хлопчика ОСОБА_19 знає наочно, його мати ОСОБА_12 знає як її ученицю, стосунки з нею нормальні. Суду показала, що працює заступником директора з навчально-виховної роботи школи № 200. На вахті є журнал реєстрації, але не всі, хто хоче потрапити до школи, роблять в ньому запис. Вона приймала участь у якості понятої під час проведення слідчої дії впізнання особи за фотознімками за участю ОСОБА_31 , яка розповідала, що ця жінка, яка знаходиться за склом (вказала на обвинувачену) після закінчення четвертого уроку пройшла в школу разом з іншими батьками. При цьому ОСОБА_33 впевнено впізнала цю жінку. Про обставини події їй відомо зі слів мами хлопчика, ОСОБА_31 та слідчого. Мама хлопчика розповідала, що з сина зірвали золотий ланцюжок. Уточнила, що четвертий урок закінчується о 12:10 год., а в початковій школі - трохи раніше та в початковій школі урок триває 35 хвилин. Вказані події, що відбулись з хлопчиком, були приблизно 8-11 листопада 2019 року, більш точної дати не пам`ятає. Для початковій школи двері для батьків відчиняються з 12-ти годин.

Показаннями свідка ОСОБА_34 , яка працює заступником директора адміністративно-господарської частини в школі № 200 та раніше з обвинуваченою, потерпілими та законними представника потерпілих знайома не була. Суду показала, що брала участь у якості понятої під час проведення слідчої дії впізнання особи за фотознімками за участю ОСОБА_31 , яка одразу впізнала особу. Зі слів вахтера ОСОБА_31 їй відомо, що у дитини з першого класу був зірваний ланцюжок та дитина звернулася до вчителя.

Іншими дослідженими судом письмовими доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 листопада 2019 року, згідно якого ОСОБА_12 звернулася до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявою про те, що 08 листопада 2019 року в період часу 12:00-13:00 год. в приміщенні спеціалізованої школи № 200 по вул. Семашка, б. 9 в м. Києві, невідома жінка, яка була одягнута в темну куртку, заволоділа золотим хрестиком та ланцюжком, вартістю 5000 грн. у малолітнього ОСОБА_8

(а.с.111)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 листопада 2019 року, згідно якого у присутності двох понятих свідок ОСОБА_33 впізнала ОСОБА_3 як жінку, яку вона бачила 08 листопада 2019 року, в обідній час в загальному коридорі спеціалізованої школи № 200, яка поводила себе підозріло. Впізнала її по темному зібраному волоссю, капловухістю, темним кругам навколо очей, яскраво вираженим зморшкам біля носу.

(а.с. 112-114)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 листопада 2019 року, згідно якого у присутності двох понятих, психолога, законного представника малолітнього - ОСОБА_9 та матері малолітнього ОСОБА_12 , малолітній ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_3 по чорному волоссю, чорній куртці, в яку вона була одягнута, набрякам під очима та за рисами обличчя. При цьому в суді малолітній ОСОБА_8 вказав на обвинувачену як на особу, яка викрала його ланцюжок та хрестик.

(а.с. 115-117)

Дослідивши докази по вищевказаному епізоду кримінального правопорушення у їх сукупності, у суду немає підстав сумніватися у показаннях батька та матері малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , які після подій спілкувалися з ним та суду показали, що малолітній ОСОБА_19 ланцюжок не знімав та хрестик обвинуваченій не передавав, що свідчить про те, що зазначене майно таємно вибуло з його користування.

Згідно пунктів 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного суду України» № 10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Викрадення є таємним в тому разі, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Хоча малолітній ОСОБА_35 суду показав, що він відчув як зірвали хрестик, але при цьому цього не бачив, та враховуючи його наступні покази про те, що він пішов шукати на підлозі хрестик, суд вважає, що він в силу свого малолітнього віку та обставин, які склалися, не усвідомлював факту викрадення хрестика та ланцюжка.

Той факт, що малолітній ОСОБА_19 не усвідомлював факт викрадення у нього ланцюжка з хрестиком під час вчинення ОСОБА_3 їх викрадення, підтверджується також показаннями його батька, який суду показав, що на пропозицію обвинуваченої син пішов щось шукати, та зрозумів, що ланцюжок він не загубив, а у нього його зняли, лише тоді, коли повернувся до класу. При цьому ОСОБА_19 спочатку не використовував слова ні «зняла», ні «зірвала». Виглядало все таким чином, що він щось загубив та щоб пішов знайти те, що загубив. Коли він пішов шукати, то вже на тому місці, де опинився, зрозумів, що у нього вже немає ланцюжка та хрестика, та в цей момент зрозумів, що останній контакт хрестика з тілом був в той момент, коли відбувалося його знімання чи зривання. На його запитання, звідки червоний слід на шиї, ОСОБА_19 відповідав, що не знає. Тобто саме потім, коли обвинувачена пішла геть від нього, малолітній ОСОБА_19 , шукаючи щось що міг загубити, зрозумів, що у нього викрали його майно.

При цьому показання свідка ОСОБА_31 та з її слів свідка ОСОБА_32 в тій частині, що обвинувачена зірвала ланцюжок з ОСОБА_19 після того як він вже кудись дивився, суд не бере до уваги, оскільки свідок ОСОБА_33 не була безпосереднім очевидцем подій та знала про події лише зі слів вчительки та малолітнього ОСОБА_19 , який суду чітко та послідовно розповів, що спочатку він відчув смикання за ланцюжок, потім пішов шукати, що міг загубити і лише потів зрозумів, що у нього немає на шиї ланцюжка з хрестиком.

Таким чином, суд вважає, що обвинувачена зірвала ланцюжок з хрестиком з шиї малолітнього ОСОБА_19 , у якого на шії також був червоний слід, але який не усвідомлював факту викрадення у нього майна та вже в цей час вона мала реальну можливість розпорядитися ними.

Таким чином, твердження обвинуваченої про те, що вона заволоділа майном шляхом шахрайства, спростовується вищенаведеними доказами та підтверджується ними, що обман обвинувачена використовувала для подальшого утримання викраденого майна та зникнення з місця вчинення злочину.

При цьому суд враховує, що потерпілі та свідки не були раніше знайомі з обвинуваченою та у них не має підстав її обмовляти.

Таким чином, суд вважає, що позиція, зайнята обвинуваченою в суді, є способом обраного нею захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Оцінюючи досліджені судом докази у їх сукупності, суд вважає, що подія кримінального правопорушення стосовно малолітнього потерпілого ОСОБА_9 мала місце, вина обвинуваченої повністю доведена, але дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При кваліфікації дій обвинувачених суд враховує частину третю статті 337 КПК України, яка зазначає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Обираючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, другий тяжким злочином, конкретні обставини справи, а саме той факт, що вчинено два злочини у короткий проміжок часу щодо малолітніх осіб, особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, в тому числі до реальної міри покарання, після відбуття якого продовжила вчиняти корисливі злочини, що свідчить про неефективність строків покарань, які вона відбувала реально, не працює і не займалася будь-якою суспільно-корисною працею, одружена, має неповнолітню дитину, яка не знаходиться у неї на утриманні, оскільки проживає окремо від неї з батьками колишнього чоловіка, має батьків, які працюють, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшуює покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає намагання обвинуваченої відшкодувати шкоду потерпілим, оскільки потерпіли не захотіли прийняти гроші від обвинуваченої, про що повідомили суд, та саме у зв`язку з цим обвинувачена була позбавлена можливості відшкодування шкоди.

При цьому суд не враховує як обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки обвинувачена, хоча в судових дебатах вказала про визнання нею вини в повному обсязі, але протягом всього судового розгляду вказувала, що вона заволоділа майном потерпілих шляхом обману, що не підтвердилося при судовому розгляді.

Також суд не враховує як обставину, яка пом`якшує покарання, вчинення злочину, внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки факт витрачення грошей отриманих за викрадено майно на лікування двоюрідної сестри, не був підтверджений жодним доказом.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочинів щодо малолітньої дитини.

Суд не враховує як обтяжуючу обставину рецидив злочину, як цього просив прокурор, оскільки кваліфікуючою обставиною вчинених злочинів визнано повторність. Судимість за ст. 190 КК України, яку має обвинувачена, також відповідно до ст. 185 КК України, утворює повторність, а не рецидив.

З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченої, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України вважає, що виправлення обвинуваченої, а також попередження можливості вчинення нею нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити їй покарання у межах санкцій статей, за якими вона визнана винною, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України їй необхідно призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Остаточне покарання за вчинення зазначених у вироку злочинів необхідно призначити відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд вважає, що не має підстави призначати обвинуваченій більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, як того просила обвинувачена, оскільки відсутні кілько обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім цього суд також враховує особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, в тому числі до реального покарання у виді позбавлення волі.
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року ОСОБА_3 була засуджена за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Вказаним вироком було враховано вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 29.11.2016 року. На даний час вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року не виконаний та не був врахований при призначенні ОСОБА_3 покарання вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2018 року.

Оскільки засуджена ОСОБА_3 після постановлення вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року, але до повного відбуття покарання, вчинила нові злочини, суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, визначивши остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
При вирішенні питання призначення покарання ОСОБА_3 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, суд враховує дані про особу, яка не працює, раніше неодноразово вчиняла корисливі злочини, кількість вчинених злочинів за попереднім вироком, які є тяжкими умисними, наявність в попередньому вироку обставини, що пом`якшує покарання. Крім того суд враховує також ту обставину, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19.05.2016 року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі та вказаний вирок було двічі враховано, а саме вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року (було враховано попередні вироки), який на теперішній час не відбутий та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2018 року, який відбутий та той факт, що покарання, призначене вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19.05.2016 року у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі було поглинено більш суворими покараннями.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_3 було затримано 12.11.2019 року та відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 13.11.2019 року, ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому був продовжений ухвалами суду.
Оскільки суд призначає обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі та для забезпечення кримінального провадження щодо виконання вироку, відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає необхідним залишити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.
При залишенні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховую позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) по справі «Руслан Яковенко проти України», в якому Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили. ( п. 46, п. 62)
Строк відбування покарання необхідно рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_3 , а саме з 12 листопада 2019 року.

Цивільний позов та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: CD-R диск, 80 min/700MB, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, необхідно залишити зберігатися при матеріалах кримінального провадження; золоті ланцюжок, масою 5 г. з хрестиком, масою 2 г., які згідно розписки передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , необхідно залишити останній за належністю.

Керуючись ст.100, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання вироку, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня її фактичного затримання, а саме з 12 листопада 2019 року.

Речові докази: CD-R диск, 80 min/700MB, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити зберігатися при матеріалах кримінального провадження; золоті ланцюжок, масою 5 г. з хрестиком, масою 2 г., які згідно розписки передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити останній за належністю.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1