У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26" березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000355 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володимирець Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє - 25.01.2012 Снігурівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 353 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03.12.2012 іспитовий строк замінено реальним відбуттям покарання, 27.06.2014 звільнений з місць позбавлення волі за ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 19.06.2014 р. за Законом України «Про амністію у 2014 році»,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

потерпіла ОСОБА_5

представник потерпілої ОСОБА_8

захисник ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Цивільний позов прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області до ОСОБА_6 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на лікування потерпілої в сумі 1029,14 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, потерпіла вважає призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання занадто м`яким. На її думку, судом першої інстанції не в повній мірі враховано позицію потерпілої. Просить врахувати, що на момент вчинення злочину ОСОБА_6 знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, раніше судимий за аналогічний злочин. Наголошує, що потерпіла ОСОБА_10 мала семеро малолітніх дітей.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно визнав пом`якшуючою покарання обставиною - щире каяття, оскільки обвинувачений не вживав жодних заходів для відшкодування шкоди, не вибачився перед потерпілою.

Узагальнений виклад заперечень прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню. На його думку, судом першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно досліджено докази, надані сторонами кримінального провадження. Зауважує, що обвинувачений жалкував про вчинене та просив вибачення у потерпілої ОСОБА_5 . На думку прокурора, призначене ОСОБА_6 покарання належним чином вмотивоване та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

28 травня 2019 року о 21 год. ОСОБА_6 , в стані сильного алкогольного сп`яніння, по вул. Зелена в с. Васильки Снігурівського району Миколаївської області умисно наніс ОСОБА_12 численні удари руками та ногами в область грудної клітини та тулубу, численні удари долонями рук по обличчю та два удари кулаком в область лобної частини голови, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу під тверду та під м`які мозкові оболонки, закриту травму грудної клітини у вигляді численних переломів ребер, забій лівої легені, закриту травму черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та великого сальнику з внутрішньочеревним крововиливом, які ускладнилися розвитком травматичного шоку, від яких ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у лікарні.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_5 та її представника захисника ОСОБА_8 , на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення ОСОБА_6 занадто м`якого покарання, то вони не є слушними, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

При призначені покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, враховано, що ОСОБА_6 вчинив злочин, який відноситься до тяжких. Також враховані дані про особу ОСОБА_6 , який не одружений, утриманців не має, не працював, раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно через зловживання алкоголем і надходження скарг на його поведінку від односельців, військову службу не проходив через засудження, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, що обтяжують покарання, враховано рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, обставини, на які посилається апелянт, враховані при призначенні розміру покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції обгрунтовано визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Посилання апелянта на відсутність щирого каяття є безпідставними, оскільки згідно матеріалам кримінального провадження в ході досудового розслідування ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю злочину, та під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій висловив щире каяття у його вчиненні, визнав цивільний позов та просив пробачення у потерпілої.

Покарання ОСОБА_6 призначено в межах санкції ч. 2 ст. 121 України, та за своїм розміром не є мінімальним. З огляду на наявність обставин, які помякшують покарання, відсутні підстави для призначення ОСОБА_6 покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 України, про що просить апелянт.

Наявність у потерпілої неповнолітніх дітей не є достатньою підставою для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання.

На думку суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому, доводи потерпілої ОСОБА_10 про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, не є слушними.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3