ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 656/888/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/350/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Херсон матеріали кримінального провадження №0000463 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17.01.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 березня 2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу необґрунтованою та неправомірною, присутнє істотне порушення норм КПК України. Також, суд не звернув уваги на те, що прокурором не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність обрання такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, обвинувачений вважає, що дана справа не є гучною, резонансною або тяжкою, яка потребує досить тривалого часу у розгляді та прийнятті рішень суду. Просить ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2020 року скасувати та ухвалити нову, обравши йому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу необґрунтованою, незаконною та такою, що не відповідає вимогам КПК України та норм європейського права. Також, суд не звернув уваги на те, що прокурором не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність обрання такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, суд не прийняв до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання, дружину та неповнолітню дитину. Просить ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2020 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 до закінчення апеляційного розгляду відмовився від поданої апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката та не заперечував проти прийняття відмови від апеляційної скарги обвинуваченого, в судових дебатах прокурор залишився на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитись від неї до закінчення апеляційного розгляду, а суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті неможливо до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Отже, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких умисних корисливих злочинів, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується негативно, підтримує зв`язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, схильний до зловживання спиртних напоїв, притягувався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, вчинення хуліганських дій, перебуває на обліку в Дніпровському ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, як побутовий насильник, до взяття під варту не мав постійного місця роботи, перебував у розшуку, раніше був судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень. Також, під час досудового розслідування ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, але останній під час перебування під домашнім арештом покинув місце проживання та переховувався від органів досудового розслідування. Крім того, обвинувачений має неповнолітню доньку 2004 р.н., яка мешкає в з матір`ю ОСОБА_9 (колишньою дружиною обвинуваченого), за вказаною адресою ОСОБА_7 не проживає з 07.08.2008 року, що підтверджується довідкою Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 14.08.2019 року, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, які мають допитуватися у судовому засіданні за клопотанням його захисника, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження адвоката про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в задоволенні клопотання, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційної скарги адвоката про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги адвоката, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.403, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Прийняти відмову від апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2020 року відносно продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4