30.04.2020 Єдиний унікальний номер 205/1724/20
Єд.унік.№205/1724/20
Провадження №1-кп/205/845/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000008 від 08 січня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, розлученого, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_6 , 08 січня 2020 року, близько 09 години 46 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 1102», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , рухався у світлий час доби по сухому дорожньому покриттю крайньої лівої смуги вул.Д.Галицького, проїжджа частина якої має дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вул.Маяковського в напрямку вул.Волинської, в м.Дніпро, з двома пасажирами в салоні автомобіля: ОСОБА_8 - на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_9 на задньому пасажирському сидінні зліва. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_6 , в районі буд.2а по вул.Д.Галицького, в м.Дніпро, грубо порушуючи п.1.3., 1.5., 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
- п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;

- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки»;
- п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний»:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити автомобіль «VOLVO FH 12.380», р/н НОМЕР_2 з напівпричепом «Trouillet», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який стояв припаркованим на проїжджій частині у правій смузі руху в попутному напрямку, змінив напрямок свого руху праворуч та виїхав на праву крайню смугу, де допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на задню ліву частину зазначеного вище напівпричепа «Trouillet», р/н НОМЕР_3 автомобіля «VOLVO FH 12.380», р/н НОМЕР_2 . В результаті наїзду потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з численними саднами на обличчі, ранами на лівій половині обличчя, переломом лобної, скроневої та тім`яної кісток, з локальною ділянкою розтрощення кісток ліворуч, від якої відходять лінійні переломи, з крововиливами у м`які покрови голови та під м`яку мозкову оболонку; ділянками руйнування мозкової тканини; садна на внутрішній поверхні лівої ключиці у її серединній третині, відповідно садну крововиливу у м`які тканини та перелом ключиці, крововиливів у нижню третину правого грудинно-ключично-соскоподібного м`яза та у прикореневу зону обох легень, садна на лівій гомілці, у верхній третині та у ділянці правого колінного суглобу. Перелому верхнього рогу щитоподібного хряща ліворуч, з крововиливом у навколишню клітковину. У м`яких тканинах правої гомілки по передній і задній поверхням є крововиливи; в області лівого наколінника є аналогічний крововилив, по передній поверхні грудного відділу хребта на рівні від 1 до 3 хребця, у клітковині крововилив, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що ускладнилась руйнуванням мозку.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся і підтвердив суду, що 08 січня 2020 року, приблизно о 09 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , він рухався в лівій смузі проїзної частини вул.Д.Галицького, зі сторони вул.Маяковського в напрямку вул.Волинської, з двома пасажирами в автомобілі. Під час руху, в районі буд.2а по вул.Д.Галицького, знаючи, що попереду знаходиться ливнева каналізація, він змінив напрямок руху та виїхав на крайню праву смугу, де був осліплений сонцем та допустив зіткнення правою стороною свого автомобіля з лівою стороною напівпричепа припаркованого автомобіля «VOLVO FH12 12.380», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 . В результаті зіткнення, батьку його дружини - потерпілому ОСОБА_8 , який рухався у його автомобілі на передньому пасажирському сидінні, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці пригоди.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 08 січня 2020 року, зранку, коли вона перебувала в лікарні у своєї матері, їй подзвонив син та повідомив, що вони разом з обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_8 потрапили у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпілий загинув через деякий час в кареті «швидкої допомоги».

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема визнання своєї вини в повному обсязі, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , а також попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання та щирого каяття останнього, позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та потерпілої ОСОБА_5 , яка просила призначити покарання, не пов`язане з позбавлення волі та не позбавляти права керування транспортним засобом, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.
В той же час, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, а також особи обвинуваченого, який неповнолітніх дітей або непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, офіційно не працевлаштований, будь-яких документів, які б свідчили про те, що його життєдіяльність пов`язана з використанням автомобіля і позбавлення права керування транспортними засобами може поставити у скрутне становище його або членів його родини суду не надано, суд вважає необхідним призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 1256,08 грн., 1256,08 грн. та 1256,08 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні:
-судової експертизи технічного стану транспортного засобу №19/104-9/2/89 від 20 січня 2020 року в розмірі 1256 гривень 08 копійок;
-судової транспортно-трасологічної експертизи №19/104-9/2/94 від 21 січня 2020 року в розмірі 1256 гривень 08 копійок;
-судової автотехнічної експертизи №19/104-9/2/237 від 25 лютого 2020 року в розмірі 1256 гривень 08 копійок;

Арешт на автомобіль «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2020 року - скасувати.

Речові докази по справі:
- автомобіль «VOLVO FH 12.380», р/н НОМЕР_2 з напівпричепом «Trouillet», р/н НОМЕР_3 залишити у ОСОБА_10 ;
- автомобіль «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1