КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 25 лютого 2020 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участі: прокурорі захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 22 березня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 304 050 гривень, та покладено процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, за попередньою групою осіб.

На ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, або застави у значно меншому розмірі.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановлену з порушенням норм кримінального процесуального закону, а також прав підозрюваного та охоронюваних законом інтересів.
Зазначає, що пред`явлена підозра ОСОБА_6 є необґрунтована та не підтверджена доказами, а ризик можливості підозрюваного перешкодити досудовому розслідуванню, передбачений ст.177 КК України, не доведено.
На думку апелянта, обрання тримання під вартою із заставою у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 304 тисячі 50 гривень, суперечить нормам пункту 5 ст. 182 КПК України, та непомірно великою сумою для підозрюваного.

Окрім того, як стверджує захисник, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 є незаконно затриманою особою та негайно має бути звільнений з-під варти, оскільки інкримінований злочин ОСОБА_6 вчинено 08 січня 2020 року, його затримано лише 21 січня 2020 року, що в сукупності виключає підстави для затримання особи в порядку ст. 208 КПК.

Слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_6 навчається, має постійне місця проживання, міцні соціальні зв`язки, а доводи сторони обвинувачення щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, є необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Білоцерківським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 26 жовтня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003210, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в жовтні 2019 року ОСОБА_6 спільно з неповнолітнім ОСОБА_10 , переслідуючи корисливі мотиви домовилися про спільну незаконну діяльність, яка полягала у здійсненні збуту наркотичних засобів та психотропних речовин з використанням мережі Інтернет за допомогою програмного забезпечення для смартфонів, планшетів та ПК месенджеру «Telegram», який дозволяє обмінюватися текстовими повідомленнями, графічними та відеофайлами, а також безкоштовно телефонувати іншим користувачам програми. За домовленістю між ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_11 , вони розподілили між собою ролі у вчиненні злочину. ОСОБА_10 за попередньою змовою створив за допомогою програмного забезпечення для смартфонів, планшетів та ПК месенджеру «Telegram» групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де розмістив оголошення про продаж наркотичних засобів та психотропних речовин із зазначенням їх вартості, порядку здійснення оплати та подальшого отримання без візуального контакту між ним та особами, що здійснюють придбання наркотичних засобів чи психотропних речовин, а ОСОБА_6 , в свою чергу взяв на себе функцію отримання грошових коштів через платіжну систему «EasyPay» з подальшим переказом отриманих грошових коштів через комерційні фінансові установи та отримання готівкових коштів з банківських рахунків.
Крім того, для вчинення вказаних протиправних діянь ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_10 залучили ОСОБА_12 , якому доручили функцію розповсюдження наркотичних засобів та психотропних речовин, шляхом їх залишення в публічно доступних місцях м. Біла Церква Київської області з подальшим їх фотографуванням, визначенням геолокації місця для передачі інформації особі, що переказала грошові кошти в якості оплати для отримання наркотичних засобів чи психотропних речовин.
Також, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_10 залучили до вчинення вказаних протиправних діянь неповнолітнього ОСОБА_13 , якому доручили функцію розміщення відомостей про назву групи в якій розміщуються оголошення про збут наркотичних засобів та психотропних речовин, шляхом здійснення написів в публічних місцях назви вказаної групи - «@papus.bc».
21 січня 2020 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

23 січня 2020 року старший слідчий Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, з можливістю визначення застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 304 050 грн.
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року вказане клопотання задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому, заслухано думку сторони обвинувачення та сторони захисту, допитано підозрюваного, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчим суддею враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дані про особу підозрюваного.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (п. 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04).
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, колегією суддів вважає, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у провадженні доказами. Сукупність цих доказів підтверджують, що підозра ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 перебуваючи на волі, знищити або сховати наркотичні засоби, оскільки на даний час органом досудового розслідування не виявлено усіх можливих місць де вони знаходяться, сховані для збуту; впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою спонукання до зміни показів, які теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків є належною підставою для первинного взяття під варту (п. 28 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Плєшков проти України», заява № 37789/05).

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Непереконливими є доводи апелянта з приводу незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_6 . Вивченням протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 21 січня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_6 затримано з дотриманням вимог ст. 208 КПК України, під час вчинення злочину.
Наявність характеризуючих даних про особу ОСОБА_6 , який навчається, має постійне місця проживання, міцні соціальні зв`язки, - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Що стосується доводів захисника з приводу відсутності ризиків вчинення його довірителем дій, передбачених ст. 177 КПК України, то вони є необґрунтованими, оскільки, наявність існування вказаних ризиків підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , його тяжкість та покарання що йому загрожує.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає вказаним вимогам, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин справи, визначив заставу у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 304 050 грн., що належним чином забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. З таким твердженням слідчого судді погоджується і колегія суддів, всупереч доводам апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183,194, 199, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 22 березня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 304 050 гривень, та покладено процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/1175/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14
Категорія ст.183 КПК Доповідач: ОСОБА_1