КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/134/2020 Категорія КК: ч.2 ст.185,ч.3 ст.186 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185,ч.3 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0004325,-

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , строк тримання під вартою на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 14 листопада 2019 року включно.

Таке рішення вмотивоване тим,що обвинувачений ОСОБА_6 згідно обвинувального акта обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, раніше судимий, відповідно до обвинувального акта злочини вчинив у період умовно-дострокового звільнення.
Крім того,обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків у м.Біла Церква,а ті,що є не є стримуючим фактором його поведінки,а тому наявні достатні підстави вважати,що продовжують існувати ризики передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не є достатніми для запобігання ризиків,передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року про продовження троку тримання під вартою та ухвалити нову, якою обрати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги,обвинувачений зазначає, що даний запобіжний захід є занадто суворим для нього,оскільки він не має на меті уникати кримінальної відповідальності та переховуватися від слідства.

Крім того обвинувачений ОСОБА_6 зазначає що має постійне місце проживання, а за вчинений раніше злочин він вже поніс покарання,а тому сторона обвинувачення не може обґрунтовувати своє клопотання про продовження строку тримання під вартою тим,що ОСОБА_6 вже був судимий.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю - доповідача, думкуобвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив залишити її без задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вірно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 177 КПК України не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а тому, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, суд дійшов правильного висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України,не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 вже був неодноразово судимий,проте на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.
За таких обставин, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0004325, є законною та обґрунтованою та винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0004325 за обвинуваченням за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України до 14 листопада 2019 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4