ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2751/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/49/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000134 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гола Пристань, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-17.10.2018 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
-за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ч. 1-3 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Обрано відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання обраховано з моменту затримання, тобто з 15.03.2018 року.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 10 березня 2018 року близько 22.00 години, знаходячись у м. Гола Пристань Херсонської області, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, з метою обернення його на свою користь шляхом розбійного нападу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , дочекавшись поки потерпіла вийде на подвір`я, умисно, відкрито скоїв розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 , 1942 року народження, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося у тому, що ОСОБА_7 повалив потерпілу з ніг та затягнув до приміщення літньої кухні, наніс декілька ударів руками та ногами по обличчю та тулубу потерпілої. У ході вчинення розбійного нападу ОСОБА_7 , переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 з корисливих мотивів, за допомогою заздалегідь заготовленої мотузки зв`язав руки та ноги потерпілої, а потім стиснув їй шию своїми руками, чим спричинив останній тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких потерпіла померла на місці події. Після цього ОСОБА_7 зайшов до житлового будинку за вказаною адресою, де заволодів наступним майном потерпілої ОСОБА_9 : грошима в сумі 30000 гривень; ланцюжком срібним вагою 6,38 г вартістю 104 гривні; кільцем срібним із синтетичними фіанітами вагою 4,11 г вартістю 67 гривень; обручкою срібною вагою 2,03 г вартістю 34 гривні; сережкою срібною з прямокутним синтетичним фіанітом вагою 1,36 г вартістю 22 гривні; сережками срібними із позолотою з рожевими круглими синтетичними корундами вагою 4,56 г вартістю 74 гривні; кільцем срібним із позолотою з червоним овальним синтетичним корундом вагою 3,04 г вартістю 50 гривень; ланцюжком золотим 585-ї проби вагою 5,60 г вартістю 3858 гривень; сережками золотими з насічками 585-ї проби вагою 1,85 г вартістю 1275 гривень; обручкою золотою 585-ї проби вагою 1,20 г вартістю 827 гривень; кільцем золотим із синтетичними фіанітами 585-ї проби вагою 2,58 г вартістю1778 гривень; кулоном золотим із зображенням Ісуса 585-ї проби вагою 0,71 г вартістю 489 гривень; кулоном золотим у формі серця з синтетичним фіанітом 585-ї проби вагою 0,37 г вартістю 255 гривень; кулоном золотим у формі трилисника (конюшини) 583-ї проби вагою 1,45 г вартістю 999 гривень; кільцем золотим з бурштином всередині 583-ї проби вагою 5,6 г вартістю 2205 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв матеріальним збитків на загальну суму 42037 гривень.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів та за ч.4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), кваліфікуючими ознаками якого є: поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
Свої вимоги мотивував тим, що суд :
-істотно порушив вимоги КПК при оцінці доказів та побудував висновок про винуватість ОСОБА_7 на недопустимих доказах;
-безпідставно не визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 15.03.2018 року, складений у період часу з 15.49 год. до 16.56 год. за місцем проживання ОСОБА_7 протоколах огляду місця події від 15.03.2018 року, оскільки вказана слідча дія проведена із порушенням його права на захист. Відеозапис обшуку підтверджує, що фактично ОСОБА_7 був затриманий під час обшуку, пересувався у супроводі уповноваженої службової особи, але фактичне затримання відбулося раніше, під час складання протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення за участю ОСОБА_7 :
-вибірково застосував норми процесуального закону з однаковим порушеннями визнавши недопустимим заяву ОСОБА_7 про вчинення злочину, але при цьому відмовив у визнанні недопустимим доказом протоколу обшуку;
-не врахував, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: розумова відсталість, а тому посилання у вироку як на доказ на протокол обшуку за його участю, а також на його допит в судовому засіданні є сумнівнім там не повинні бути покладені в основу будь-якого вироку, оскільки у відповідності до п. 3 ч 2 ст. 52 КПК участь захисника в такому випадку є обов`язковою;
-без належного мотивування не визнав недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 15.03.2018 року, які складені заст. нач. відділу ГУНП ОСОБА_10 . Залишив поза увагою, що у протоколах не вказана в якому саме кримінальному провадженні вони складені, слідчу дії проведена неуповноваженою особою, відомості про вилучені речі отримані від ОСОБА_7 з порушенням права на захист;
-Не врахував, що покладені в основу вироку письмові докази є похідними від недопустимих доказів протоколів обшуку та огляду, а тому мають бути також визнані недопустимими у розумінні доктрини «плодів отруєного дерева»
-В порушення вимог КПК поклав в основу вироку акт експертизи від 10.05.2018 року, який не відповідає вимогам ст. 101,102 КПК, особу, що його склала не попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України;
-не врахував, що ОСОБА_7 хворіє на гепатит С та має легку розумову відсталість.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог адвоката.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, заяв про відкладення судового засідання на адресу суду не подавав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.
Кожен із доказів на які посилалася сторона обвинувачення та сторона захисту перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Суд підставно поклав в основу вироку протокол огляду місця події від 12.03.2018 року, яким зафіксовано обстановку у будинку, літній кухні, місце знаходження тіла потерпілої, виявлено та вилучено сліди злочину.
Цей доказ доводить, що тіло потерпілої було знайдено саме у літній кухні домоволодіння, руки та ноги потерпілої були зв`язані, на ньому наявні сліди тілесних ушкоджень ( т 2 а.п. 7-41).
З висновку судово-медичної експертизи № 38/гп від 02.04.2018 року встановлено, що виявлені у потерпілої ОСОБА_12 тілесні ушкодження виникли в період часу 11-12 березня 2018 року в короткий проміжок часу в результаті впливу тупих предметів, садни від ковзної дії, странгуляційні борозни від здавлення. Смерть настала від механічної асфіксії в результаті здавлення органів шиї рукою (руками), що підтверджується виявленням переломів щитовидного хряща та під`язикової кістки та прижиттєвих крововиливів шиї, а також результатами судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів та м`яких тканин шиї (т. 2 а. с. 49-52).
Цей висновок експерта щодо причин смерті у повній мірі узгоджується з висновками висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 39-мк від 27.03.2018 року, висновком судової гістологічної експертизи № 487 від 02.04.2018 року.
Доводів про недопустимість цих доказів апелянт не наводить.
Підставно суд прийняв до уваги протокол огляду місця події від 15.03.2018 року, в якому зафіксовано, що на території Голопристанської гімназії по вул. Ларіонова, 132 в м. Гола Пристань Херсонської області у сміттєвому баці було виявлено та вилучено два металевих ключі від замка, скріплених між собою металевим кільцем, зафіксовані їх індивідуальні ознаки (т. 2 а. с. 61-62); протокол огляду від 15.03.2018 року, яким зафіксовано факт видачі ОСОБА_13 речей обвинуваченого : спортивні штани чорного кольору зі слідами бруду та невідомої речовини червоного та зеленого кольору; спортивну кофту чорного кольору, в кармані якої виявлено та вилучено пару господарчих рукавичок білого кольору; шапку чорного кольору, зафіксовані індивідуальні ознаки вилучених речей, з фототаблицями до протоколу (т. 2 а. с. 64-68);
Захисник вказує на неналежність та недопустимість цих доказів, як « плодів отруєного дерева». Слідча дія проведена неуповноваженою особою, у протоколах не вказано в рамках якого саме провадження вони складені.
З такими доводами захисника колегія суддів не погоджується.
Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_10 включений до групи слідчих, яким доручено розслідування кримінального провадження, відомості до ЄРДР за яким внесено 12.03.2018 року. Слідча дія проводилася після внесення відомостей до ЄРДР, під час її проведення за участю понятих отримані докази, які стосуються предмета доказування у даному кримінальному провадженні. Відсутність у протоколі огляду прямої вказівки на номер кримінального провадження не доводить неналежність цього доказу. Джерело отримання інформації про місце перебування ключів від літньої кухні потерпілої автоматично не ставить під сумнів допустимість цих доказів. В суді в ході судового розгляду ОСОБА_7 підтвердив, що ключі від літньої кухні, в якій закрив потерпілу, викинув до сміттєвих баків.
Виявлені та вилучені під час досудового розслідування предмети, які відображені у протоколах проведення огляду від 15.03.2018 року безпосередньо вказують на наявність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, а відтак процесуальні документи, складені особою, уповноваженою на проведення досудового розслідування за своїм змістом у відповідності до приписів ст. 84 85 КПК України є належними доказами.
Положеннями ч.5 ст. 237 КПК України передбачено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження.
Також вбачається, що в основу вироку суд поклав протокол обшуку у домоволодінні ОСОБА_7 від 15.03.2018 року, в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, ювелірні вироби , одяг обвинуваченого.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість цього доказу, колегія суддів враховує наступне.
Як видно із матеріалів провадження, технічного запису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у пред`явленому обвинуваченні частково.
Не заперечив факт викрадення з будинку потерпілої грошей та ювелірних виробів після 22.00 год. 10 березня 2018 року. При цьому вказав, що дочекався, поки потерпіла перейде із хати до літньої кухні, після чого закрив потерпілу у літній кухні, забрав від кухні ключі з собою, а сам пішов до хати, де викрав майно потерпілої. Не визнав обвинувачення у розбійному нападі та вбивстві потерпілої з корисливих мотивів.
Отже в судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що заволодів грошима та майном потерпілої, і той факт що під час обшуку він добровільно видав залишок грошей, ювелірні вироби, одяг, в якому викрав це майно потерпілої.
Посилання захисника на те, що суд не мав приймати до уваги показання обвинуваченого в суді через наявність у нього діагнозу : легка розумова відсталість, колегія суддів відхиляє.
За висновком судово-психіатричної експертизи № 199 від 19.04.2018 року ( т 3 а.п. 86) ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, слабоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не страждає. Виявляє легку розумову відсталість, у період, що цікавить слідство він міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Відомості про перебування ОСОБА_7 на консультативному обліку у лікаря- психіатра органом досудового розслідування отримав 16.03.2018 року( т 3 а.п. 103 ), на цей час ОСОБА_7 мав статус підозрюваного та мав захисника.
Поведінка ОСОБА_7 під час обшуку та під час судового розгляду не викликає сумніву у тому, що він розуміє значення своїх дій.
Сам по собі факт перебування ОСОБА_7 на консультативному обліку у лікаря -психіатра не доводить його неспроможність розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Отже слід дійти висновку, що показання ОСОБА_7 в суді у присутності захисника суд вірно прийняв до уваги при ухваленні вироку.
Обшук проведено 15.03.2018 року, після внесення відомостей до ЄРДР, на підставі ухвали слідчого судді.
При цьому, як видно із клопотання слідчого про обшук та ухвали слідчого судді від 15.03.2018 року ( а.п. 69 т 2 ) підставою для проведення обшуку стала не заява ОСОБА_7 про вчинення злочину, а інформація отримана слідчим від свідка про можливу причетність ОСОБА_7 до пограбування ОСОБА_14 .
Тобто ухвала слідчого про надання дозволу на обшук не ґрунтується на недопустимих доказах.
З протоколу обшуку та відеозапису до нього вбачається, що ОСОБА_7 у присутності понятих запропоновано видати перелічені в ухвалі слідчого судді предмети і він їх добровільно видав, що підтвердив ОСОБА_15 в судовому засіданні.
Відповідно до положень ст. 208 КПК, уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді затримати особу , підозрювану у вчиненні злочину лише у випадках:
1.якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2.якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3.якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
При затриманні особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому зазначаються підстави затримання, місце, дата і точний час затримання.
Підозрюваною є особа, якій у порядку передбаченому ст. 276-279 КПК повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Матеріали провадження свідчать про те, що слідчий ОСОБА_16 лише після отримання за результатами обшуку у ОСОБА_7 доказів у виді викрадених речей після закінчення обшуку прийняв рішення про наявність достатніх підстав для підозри у тому, що саме ОСОБА_7 причетний до скоєння злочину, прийняв рішення про його затримання у порядку ст. 208 КПК та склав відповідний протокол ( т.3 а.п. 91). Фактичний час затримання ОСОБА_7 15.03.2018 року о 17.00 год., протокол складено о 19.30 год. цього ж дня.
Затриманому було призначено захисника ОСОБА_17 .
Як обвинувачений так і його захисник не зробили жодних зауважень у протоколі щодо часу затримання
ОСОБА_18 протоколу також вбачається, що ОСОБА_7 у присутності захисника при затриманні, ознайомившись із підставами затримання та правами і обов`язками затриманого, підтвердив обґрунтованість підстав для затримання та вказав, що злочин вчинив із використанням виданих під час обшуку речей.
Отже, посилання захисника на те, що з моменту отримання заяви ОСОБА_7 про вчинення злочину, у слідчого були всі підстави визнати його підозрюваним, і вже після цього він був фактично затриманий у порядку ст. 209 КПК України, не ґрунтуються на наведених вище доказах та процесуальних документах.
З пояснень ОСОБА_19 в суді першої інстанції видно, що працівники поліції попросили його під`їхати до відділу поліції, при цьому не вказували, що його підозрюють у вчиненні вбивства ОСОБА_14 .
Підозра не могла ґрунтуватися лише на поясненнях ОСОБА_19 при прийнятті від нього заяви про вчинення злочину, а отже лише після проведення певних слідчих дій, слідчий визнав достатніми підстави для затримання ОСОБА_7 .
Під час обшуку ОСОБА_15 не перебував у кайданках, вільно пересувався будинком та подвір`ям.
Дотик учасника слідчої дії до руки ОСОБА_7 під час обшуку не свідчить про те, що він на той час був затриманий чи мав статус підозрюваного, як про те вказує захисник.
Із технічного засобу фіксації слідчої дії, видно, що обвинувачений самостійно (ініціативно) йде попереду правоохоронців, добровільно вказує на місцезнаходження (локалізацію) предметів та речей.
Крім того, протокол обшуку суд оцінив у сукупності з показаннями обвинуваченого під час судового розгляду, який підтвердив в суді, що добровільно видав гроші, одяг, та ювелірні вироби, які зафіксовані у протоколі обшуку, та підтвердив, що викрав ці речі із будинку потерпілої.
Та обставина, що суд не поклав в основу вироку показання ОСОБА_7 слідчому на досудовому слідстві та заяву про вчинення злочину, як недопустимі докази в силу ч. 4 ст. 95 КПК, не тягне за собою недопустимість протоколу обшуку, як про те вказує апелянт.
За приписами ст. 234 КПК обшук проводиться з метою в виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення правопорушення, відшукування знаряддя кримінального правопорушення, або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення.
Отже метою проведення обшуку не є отримання свідчень чи показань особи, в якої проведено обшук, а тому визнавати недопустимим протокол цієї слідчої дії з тих же підстав, що і відеозапис, на якому зафіксовані пояснення ОСОБА_19 слідчому підстав не має.
Вилучені в ході обшуку речі ОСОБА_7 видав добровільно, протокол обшуку підписав без зауважень.
Законність затримання стороною захисту не оспорювалася в судовому порядку.
Доводи обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів слідства належно перевірені судом.
Судом ухвалою від 15.07.2019 року було доручено управлінню ДБР провести перевірку фактів викладених в усній заяві ОСОБА_7 про те, що працівники поліції надали йому 10 «кубів» наркотичного засобу, які він там вжив. Після чого під впливом наркотичних засобів він давав пояснення та написав заяву про вчинення злочину ( т 1 а.п. 192).
Постановою слідчого від 25.09.2019 року кримінальне провадження внесене за заявою ОСОБА_7 до ЄРДР за № 0000337 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 373 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відомостей про те, що стороною захисту оскаржена вказана постанова слідчого про закриття кримінального провадження матеріали провадження не містять.
Про те, що до нього застосовувалися фізичне чи психологічне насильство з метою примусити під час обшуку видати речі, чи про те, що його утримували в кайданках до обшуку, обвинувачений не вказував.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів досліджені з метою перевірки доводів апеляційної скарги письмові докази, про недопустимість яких вказує захисник та частину відеозапису до протоколу обшуку. Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційному суді відмовився давати будь-які пояснення.
Обґрунтовано прийняв суд до уваги і висновки судової трасологічної експертизи № 133-тр від 29.03.2018 року та № 134 тр від 30.03.2018 року, 135 тр- від 30.03.2018 року (т. 2 а. с. 134-147, 97-110, 117-127);
Висновок судової імунологічної експертизи № 87 від 27.04.2018 року та висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 8-670 від 16.07.2018 року доводять, що генетичні ознаки слідів крові на куртці належать особі жіночої генетичної статі та співпадають між собою, а також співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 та не співпадають з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 160-167);
Підстав визнавати недопустимими ці докази не вбачається.
Посилання захисника на те, що вони є недопустимими як «плоди отруєного дерева», колегія суддів відхиляє, оскільки не погоджується із твердженням сторони захисту про недопустимість протоколу обшуку від 15.03.2018 року.
Висновком судової товарознавчої експертизи № 1665-мт від 17.07.2018 року встановлено ринкову вартість викрадених речей у ОСОБА_9 (т. 2 а. с. 227-232).
При цьому не вбачається підстав для визнання недопустимим цього доказу, як похідного від протоколу обшуку, як про те вказує захисник.
Документ, названий як акт експертизи від 10.05.2018 року, наданий на запит слідчого Ювелірною майстернею « Янтарь», суд мав процесуальні підстави покласти в основу вироку згідно ст. 84 КПК як документ. Цей доказ не є висновком експерта, а тому посилання на його невідповідність вимогам ст. 101, 102 КПК є неприйнятними.
Відомості, про те, що вилучені в ході обшуку предмети є ювелірними виробами із золота та срібла, стороною захисту не оспорювалися, доказів на спростування цієї обставини сторона захисту не подавала.
Сукупність покладених в основу вироку доказів, яким суд дав належну оцінку з точки зору допустимості, належності та достатності, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у розбійному нападі та вбивстві ОСОБА_12 за встановлених судом та викладених у вироку обставин.
Суд ретельно перевірив доводи обвинуваченого на свій захист, та критично оцінив показання обвинуваченого про те, що він не вбивав потерпілу, оскільки на куртці ОСОБА_7 , яку він добровільно видав виявлені сліди крові, що належала потерпілій. На місці злочину виявлені сліди черевиків, які співпадають з низом підошви взуття обвинуваченого. Смерть потерпілої настала у проміжок часу, коли обвинувачений, перебував за місцем проживання потерпілої з метою заволодіння її майном, про що він підтвердив в суді.
Сукупність доказів, наведених судом, спростовують твердження обвинуваченого про його непричетність до розбійного нападу та вбивства , а тому підстав для скасування вироку та виправдання обвинуваченого не встановлено.
Прокурором та судом під час підготовчого судового засідання обвинуваченому було роз`яснено право на розгляд провадження судом присяжних.
Після зміни складу суду розгляд кримінального провадження розпочато спочатку.
Вид та міра призначено обвинуваченому покарання, захисником не оспорюється, а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку, судовою колегією не переглядається відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419,376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали, може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4