Справа № 308/5710/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
представника служби у справах дітей ОСОБА_6
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001608 від 26.05.2020 року відносно малолітнього

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, Закарпатської області, українець, громадянин України, без освіти, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий та відносно якого раніше не застосувалися примусові заходи виховного характеру

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2020 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України.
Судом встановлено, що 10 лютого 2019 року близько 03 години 30 хвилин малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2019 року, яка набрала законної сили 25.06.2019 року відносно останнього застосовано примусові заходи виховного характеру) та невстановленими досудовим розслідуванням малолітніми особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, перебуваючи на вулиці Перемоги, 2, що у м. Ужгороді, побачивши одинокого перехожого, а саме потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ішов в напрямку пішохідного мосту вчинив відносно нього кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, маючи умисел на відкрите заволодіння майном належним потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2019 року, яка набрала законної сили 25.06.2019 року відносно останнього застосовано примусові заходи виховного характеру) та із невстановленими досудовим розслідуванням малолітніми особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, прослідували за потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до вулиці Волошина, що у м Ужгороді, та переконавшись у відсутності перехожих, які могли бути свідками їх суспільно-небезпечного діяння та могли би припинити їх, підбігши ззаду до потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2019 року, яка набрала законної сили 25.06.2019 року відносно останнього застосовано примусові заходи виховного характеру) та з невстановленими досудовим розслідування малолітніми особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, збили останнього з ніг, однак потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вдалось підвестись на ноги та останній почав втікати в напрямку вулиці Капітульної, що у м. Ужгороді.
Продовжуючи свою злочинну діяльність відносно потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2019 року, яка набрала законної сили 25.06.2019 року відносно останнього застосовано примусові заходи виховного характеру) та з невстановленими досудовим слідством малолітніми особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, повторно наздогнали потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 біля будинку №5 по вулиці Капітульній, що у м. Ужгороді, та повторно збивши його з ніг нанесли йому тілесні ушкодження, внаслідок чого, згідно висновку експерта №60 від 12.03.2019 року потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді забійних ран лиця, кистей, після травматичної ВСД.
Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснені в кулак та обуті ноги сторонньої особи та потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Досягнувши припинення опору потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2019 року, яка набрала законної сили 25.06.2019 року відносно останнього застосовано примусові заходи виховного характеру), спільно з невстановленими досудовим слідством малолітніми особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, викрали з кишені куртки потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошові кошти в розмірі 800 гривень, 15 доларів США, вартість яких станом на 10 лютого 2019 року згідно курсу НБУ становить 404 гривні та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 3 S» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , вартість якого, відповідно до висновку експерта №11/247 від 29.03.2019 року становить 1 672 гривні 00 копійок.

Також, 02 квітня 2020 року близько 21 години 00 хвилин, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з малолітнім, матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження та відносно останнього триває досудове розслідування та неповнолітнім, матеріали якого виділено в окреме кримінальне провадження та відносно останнього триває досудове розслідування, знаходячись неподалік закладу «Джин», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, №128, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, відкрито, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в момент коли останній будучи у стані алкогольного сп`яніння проходив вище зазначеною вулицею та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 збив потерпілого з ніг та останній не втримавшись на ногах повалився на землю на бік, після чого малолітній ОСОБА_5 , стягнув з потерпілого куртку, обнишпорюючи його зовнішні кишені відкрито викрав із зовнішньої кишені мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, вартість якого, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №11/252 від 09.04.2020 становить 917 гривень 00 копійок, а неповнолітній, матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження та триває досудове розслідування, відкрито викрав з внутрішньої кишені потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 гаманець, в якому знаходились грошові кошти різними купюрами на загальну суму 1 930 гривень, заволодівши якими малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній, матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження та триває досудове розслідування та малолітній, матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження та наразі триває досудове розслідуванняпокинули місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріального збитку на загальну суму 2 847 гривень 00 копійок.

Крім того, 26 травня 2020 року, близько 12 год. 23 хв. малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з неповнолітнім матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження та наразі триває досудове розслідування, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, проникли на територію комплексу «Корона», що розташована за адресою: м. Ужгород, пл. Театральна, 5,7, де перебуваючи на третьому поверсі вищевказаного комплексу шляхом демонтажу, таємно, повторно викрали три листи, виготовлені з міді, шириною 1 м., довжиною 05 м., товщиною 0,001 м., загальна вартість яких, відповідно до звіту про оцінку №107-05-220 від 27.05.2020, становить 5, 360 гривень (1 шт. 1 340,00), чим спричинили представнику потерпілого ОСОБА_11 (потерпілий у вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_12 ) матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив суспільно-небезпечні діяння передбачені ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, однак повідомлення про підозру йому не оголошувалося у звязку з тим, що він не досяг віку кримінальної відповідальності, тобто не є суб"єктом вказаних кримінальних правопорушень.
Опитаний у судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 свою вину у скоєні вищевказаних суспільно небезпечних діянь визнав повністю, у скоєному розкаявся, про обставини вчиненого надав пояснення, аналогічні зазначеному в мотивувальній частині ухвали, обіцяв в майбутньому не скоювати правопорушень, просив залишити його в сім`ї.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав себе винним у вчиненні суспільно небезпечних діянь при обставинах, викладених у клопотанні та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі малолітній ОСОБА_5 , законий представник ОСОБА_13 та представник служби у справах дітей ОСОБА_6 правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються і відповідно до вимог ст.349 КПК України, судовий розгляд обмежено опитуванням малолітнього, вивченням даних, які характеризують його особу.

При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання та просила застосувати до малолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 5 ч.2 ст.105 КК України, а саме: направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на 3 роки. У зв`язку з неможливістю виконання ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру просить визначити порядок направлення малолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, попередньо направивши його до приймальника розподільника для дітей Головного управління Національної поліції у місті Києві, з метою забезпечення виконання ухвали суду та з метою направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків.

Законний представник малолітнього ОСОБА_5 повідомила, що її син обіцяє надалі не скоювати правопорушень, однак не заперечувала проти застосування до ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Захисник особи, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні не заперечувала проти застосування до ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, у якій зазначив, що наразі претензій майнового характеру до неповнолітнього ОСОБА_5 не має, речові докази йому повернуто, цивільний позов не заявляє, покарання залишає на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, у якій зазначив, що наразі претензій майнового характеру до неповнолітнього ОСОБА_5 не має, речові докази йому повернуто, цивільний позов не заявляє, покарання залишає на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений, подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його участі, у якій зазначив, що наразі претензій майнового характеру до неповнолітнього ОСОБА_5 не має, речові докази йому повернуто, цивільний позов не заявляє, покарання залишає на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників, оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд погоджується з кваліфікацією дій малолітнього ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням в інше приміщення.

Факт вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечних діянь, які підпадають під ознаки ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України, у судовому засіданні доведено.

Вирішуючи клопотання відносно ОСОБА_5 , суд прийшов до висновку про необхідність застосування до останнього примусових заходів виховного характеру, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося 16 років, а відносно осіб, які вчинили злочини, передбачені ст.ст.185,186 КК України, кримінальна відповідальність наступає з чотирнадцятирічного віку.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час вчинення суспільно небезпечних діянь не досяг чотирнадцятирічного віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочинів, передбачених ст. 185, ст. 186 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність.

Оскільки малолітній ОСОБА_5 на момент вчинення даних суспільно-небезпечних діянь не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, то до нього необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього кодексу.

При розгляді клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру, суд враховує ступінь тяжкості вчинених суспільно-небезпечних діянь, які згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, і тяжких злочинів; їх кількість; особу малолітнього, який за місцем навчання характеризується негативно, неодноразово потрапляв в поле зору працівників правоохоронних органів, його вік, стан здоров`я, зокрема, те, що на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра та психіатра не знаходиться.

Крім того, суд враховує умови життя та виховання малолітнього ОСОБА_5 , проживає у сім"ї спосіб життя якої негативний, мати не приділяє уваги вихованню малолітнього ОСОБА_5 , участі в його особистому житті та навчанні не приймає, виховання та навчання у ОСОБА_5 відсутні.

Приймаючи рішення при вирішенні питання про застосування відносно малолітнього ОСОБА_5 , примусового заходу виховного характеру суд також враховує, що відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, суди ухвалюють рішення щодо неповнолітнього (малолітнього), керуючись принципом як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Зі змісту ч. 2 ст. 105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застосовується судами до неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

При цьому до спеціальних навчально-виховних установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань.

З огляду на викладене, враховуючи стан здоров`я та характеристику особи малолітнього ОСОБА_5 , який схильний до вчинення суспільно-небезпечних діянь, що мають ознаки злочинів, а також відсутність авторитету матері, негативний спосіб життя його сім"ї, що свідчить про те, що останній не піддається виховному впливу, а тому не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру відповідно до п. 5 ч.2 ст. 105 КК України у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків для його виправлення.

На думку суду, саме такий захід виховного характеру є необхідним та достатнім для виправлення малолітнього ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових суспільно-небезпечних діянь. Жоден інший примусовий захід виховного характеру не забезпечить його виправлення.

При цьому, аналізуючи п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» слід зазначити, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про органи і служби у справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх», до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляють неповнолітніх віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації віком від 14 років.

Так, учнів тримають у зазначених установах у межах установленого судом строку, але не більше трьох років: у загальноосвітніх школах соціальної реабілітації до досягнення ними 14 років, у професійних училищах соціальної реабілітації 18 років, а у виняткових випадках (якщо це необхідно для завершення навчального року або професійної підготовки) за рішенням суду - відповідно 15 і 19 років.

Відповідно п.12 вищевказаної постанови Пленуму, у постанові судді чи ухвалі суду про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи і строк його тримання у вказаній установі, який суд визначає відповідно до п.5 ч.2 ст. 105 КК України, враховуючи при цьому необхідність завершення учнем навчального року в школі чи професійної підготовки в училищі.

Таким чином, ОСОБА_5 підлягає направленню до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків, однак суд уважає, що строк направлення необхідно встановити тривалістю в два роки, що суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових суспільно-небезпечних діянь.

Відповідно до п.1, 2 ч.4 ст. 7 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» від 24.01.1995 року у приймальники розподільники для дітей діти поміщаються діти, які: зокрема 1) досягли 11-річного віку та щодо яких є достатньо підстав вважати, що вони вчинили суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, і які не досягли віку, з якого за таке діяння особи підлягають кримінальній відповідальності, - на строк, визначений слідчим суддею, судом у постановленій у кримінальному провадженні ухвалі про поміщення особи у приймальник-розподільник для дітей. Влаштування дитини, тримання якої у приймальнику-розподільнику для дітей припинено, та невідкладне доставлення до подальшого місця влаштування здійснюються посадовими особами приймальника-розподільника для дітей; 2) підлягають направленню за рішенням суду, що набрало законної сили, до спеціальних навчально-виховних закладів, і є достатньо підстав вважати, що такі діти займатимуться протиправною діяльністю, - на строк, необхідний для доставлення їх до спеціальних навчально-виховних закладів, але не більше 30 діб.

Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру суд вправі тимчасово, строком до 30 діб, помістити у приймальник розподільник малолітнього, який підлягає направленню до спеціальної навчально виховної установи.

Відповідно до ч. 4 ст. 499 КПК України за наявності достатніх підстав вважати, що особа, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, вона може бути поміщена у приймальник-розподільник для дітей на строк до тридцяти днів на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої за клопотанням прокурора згідно з правилами, передбаченими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених суспільно-небезпечних діянь, які згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, і тяжких злочинів; їх кількість; особу малолітнього, який ніде не навчається, проживає у сім"ї що веде негативний спосіб життя, позбавлений виховання з боку матері та остання не має на нього впливу та вважає, що існують всі підстави вважати, що малолітній ОСОБА_5 і надалі буде вчиняти інші суспільно-небезпечні діяння та переховуватись від органу досудового розслідування та суду, тому убачається за необхідне помістити його у приймальник-розподільник для дітей Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Витрати на залучення експертів за проведення експертиз складають 1511,80 грн. та не підлягають стягненню з законного представника малолітнього при розгляді клопотання.

Процесуальні витрати по справі вартість проведених експертиз у сумі 1511,80 грн. слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ч.9 ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 371, 372, 484-485, 498, 500-501 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Застосувати до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків (загальноосвітньої школи соціальної реабілітації), на строк 2 (два) роки.

Початок строку примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з моменту його доставки до спеціальної начально-виховної установи.

Відповідно до ч.3 ст. 501 КПК України покласти обов`язок доставити малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приймальника розподільника для дітей Головного управління Національної поліції у місті Києві, що за адресою: 02000, м. Київ, провулок Бондарський, 14, на Ужгородський ВП ГУНП в Закарпатській області.

До набрання ухвалою законної сили, помістити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приймальника-розподільника для дітей Головного управління Національної поліції у місті Києві, що за адресою: 02000, м. Київ, провулок Бондарський, 14 з метою забезпечення виконання ухвали суду та з метою направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків.

В іншій частині клопотання відмовити.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, який повернуто на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_14 та грошові кошти в сумі 100 гривень, які повернуто на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_14 - повернути ОСОБА_10 .

Процесуальні витрати по справі вартість проведеної товарознавчої експертизи у сумі 1511,80 грн. - компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1