Номер провадження: 11-сс/813/101/20
Номер справи місцевого суду: 494/1564/18 1-кс/494/112/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

в присутності слідчого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 18.03.2019 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 290, 356 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 18.03.2019 року задоволено клопотання заступника начальника ВП - начальника СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , яке погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на майно (сільгосптехніку), вилучену 19.12.2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2019 року.
Своє рішення про накладення арешту на зазначене майно слідчий суддя мотивував тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України та необхідно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Крім того слідчий суддя врахував існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого та зобов`язати слідчого Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 повернути арештоване майно.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що слідчий суддя під час розгляду справи не звернув увагу, що клопотання слідчого Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 про арешт майна в даному кримінальному провадженні уже було вирішено Одеським апеляційним судом 28.01.2019 року. Нове клопотання про арешт майна подано з порушенням строків.
Вилученням майна обмежена правомірна підприємницька діяльність ОСОБА_7 , який являється директором СГТ «Міраж», що завдає значних збитків даному підприємству.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи власника майна та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; представника потерпілих, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

І. Щодо допущення слідчим суддею істотних порушень норм КПК України та норм матеріального права.
Відповідно до матеріалів провадження, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000608 від 26.04.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ст. 356 КК України, було встановлено, що в період часу з 2015-2016 роки між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 була укладена усна домовленість щодо спільної обробки сільськогосподарських угідь. Внаслідок досягнутої домовленості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 передали, а ОСОБА_14 отримав вищевказану сільськогосподарську техніку у користування строком до вересня 2017 року. Однак, у вересні 2017 року і у подальший час ОСОБА_14 отриману сільськогосподарську техніку повертати відмовляється.
У рамках кримінального провадження №0000608 від 26.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (самоправство), 19.12.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 03.12.2018 року, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено майно (сільгосптехніку), а саме: трактор колісний, марки Т-150К, номер двигуна: НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; культиватор КРН-5,6; сіялку СУ-8; трактор МТЗ-80, двигун № НОМЕР_4 , заводський номер № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 ; трактор МТЗ-80, двигун № НОМЕР_7 , заводський номер № НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 ; борони дискові тяжкі причіпні БДВП-4,2ПС.
Як зазначено в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, відповідно до протоколу обшуку, виявлена в ході обшуку у ОСОБА_7 сільськогосподарська техніка у виді тракторів Т-150К, МТЗ-80, із явними ознаками знищення, підробки, заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі, кузова та заміни без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
19.12.2018 року постановою слідчого вилучене майно, відповідно до вимог ст.98 КПК України, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження, оскільки воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить на собі інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі і об`єкти набуті кримінально протиправним шляхом.
09.01.2019 року ухвалою слідчого судді Березівського районного суду накладено арешт на вищевказане майно, вилучене в ході обшуку (т.1 а.п 50-51).
28.01.2019 року, за результатами перегляду вищенаведеної ухвали слідчого судді, Одеським апеляційним судом зазначена ухвала була скасована, постановлена нова ухвала, якою було відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
13.02.2019 року на підставі заяви ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було внесено відомості до ЄРДР за №0000069 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу (т.1 а.п.8).
04.03.2019 року допитаний експерт ОНДІСЕ МЮ України вказав на факт підроблення ідентифікаційних номерів заводських табличок, встановлення табличок та фрагментів металу кустарним способом і не заводськими технологіями (т.1 а.п 55-57 ).
13.03.2019 року постановою прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0000608 від 26.04.2018 року за ст.356 КК України та №0000069 від 13.02.2019 р. за ст.290 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження та присвоєно №0000608 (т.1 а.п.11).
Як убачається з матеріалів долучених до клопотання, постановою слідчого від 13.03.2019 року вказану сільгосптехніку було визнано речовими доказами відповідно до ст.98 КПК України в об`єднаному кримінальному провадженні.
У повторно поданому в рамках зазначеного кримінального провадження клопотанні, слідчий, як на підставу накладення арешту на майно послався на те, що вилучене майно є речовим доказом, оскільки зберегло на собі сліди злочину, зважаючи на мету збереження речових доказів для подальшого розслідування та отримання достовірних доказів, просив накласти арешт.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Проте, як убачається з матеріалів провадження із зазначеним клопотанням слідчий звернувся поза межами строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, для накладення арешту, виходячи з наступного.

Ухвала слідчого судді Березівського районного суду від 09.01.2019 року була скасована ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2019 року, якою постановлено відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, що в свою чергу вказувало на необхідність повернення зазначеного в ухвалі вилученого майна його власникам.

Однак в судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг надати раціонального пояснення з приводу того, чому на даний час зазначене майно не повернуто власникам. Прокурор лише послався на те, що документи, які надав ОСОБА_7 на підтвердження його права власності на трактори є підробленими, а дійсними власниками спірної сільгосптехніки є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Також прокурор пояснив, що на даний час жодній особі не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.

При цьому, прокурор не зміг пояснити апеляційному суду, чому органом досудового розслідування досі не здійснено усіх необхідних процесуальних та слідчих дій, зважаючи на значний перебіг часу з моменту внесення даних про вчинене кримінальне правопорушення, які в тому числі дозволяли слідчому повторно звернутися з клопотанням у рамках кримінального провадження про накладення арешту.

В судовому засіданні апеляційного суду, обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначив, що майно, вилучене в ході обшуку 19.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 належить безпосередньо ОСОБА_7 , що підтверджується долученими до апеляційної скарги копіями офіційних документів, а саме свідоцтвами про реєстрацію машин та накладними про придбання сільгосптехніки, на яку було накладено арешт. Також вказав, що після скасування апеляційним судом попередньої ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом рішення щодо відмови у задоволенні клопотання слідчого, слідчий не вчинив жодних дій, направлених на повернення належного ОСОБА_7 майна, а навпаки 13.03.2019 року, поза межами строку, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України, повторно звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на вилучене раніше майно.
ОСОБА_7 , в судовому засіданні апеляційного суду підтримав позицію свого захисника, вказав, що зазначена сільгосптехніка, на яку було накладено арешт, є його власністю та надав на огляд суду оригінали свідоцтв про реєстрацію машин та накладних щодо придбання сільгосптехніки, копії яких надав попередньо апеляційному суду та якими, як він стверджував, підтверджується факт належності безпосередньо йому цієї техніки.
Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що з часу вилучення зазначеної сільгосптехніки, слідчий не вчинив жодних дій для проведення його допиту як власника майна, встановлення фактичних обставин справи та з`ясування належності цього майна конкретній особі, а також інших дій, направлених на витребування у нього офіційних документів щодо підтвердження належності зазначеного майна, що перешкоджає його підприємницькій діяльності.
На спростування доводів прокурора та представника ОСОБА_9 і ОСОБА_10 щодо підробки ним документів пояснив, що техніка була зібрана ним з різних частин на протязі тривалого часу та належним чином зареєстрована у відповідних реєстраційних органах.
Представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , заперечуючи проти доводів ОСОБА_7 та його представника, в апеляційному суді зазначив, що спірна сільгосптехніка належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак зберігалася у ОСОБА_7 , який на його думку вчинив дії, пов`язані із знищенням номерів та агрегатів цієї техніки.У березні 2018 року органу досудового розслідування ним були надані офіційні документи щодо належності зазначеного майна особам, інтереси яких він представляє. Крім того, послався на те, що на зафіксованому ним відеозапису, містяться дані про визнання ОСОБА_7 факту належності зазначеної техніки цим особам.
З наданих сторонами відповідних реєстраційних документів на сільгосптехніку, на яку накладено арешт, вбачаються розбіжності в даних щодо їхніх власників.
Зокрема, з наданих представником потерпілих копій офіційних документів вбачається, що власниками зазначеної сільгосптехніки а саме: трактора марки Т-150К є ОСОБА_15 ; трактора марки МТЗ-80, заводський номер № НОМЕР_10 , двигун № НОМЕР_11 є ОСОБА_10 ; трактор марки МТЗ 82 заводський номер № НОМЕР_12 , двигун № НОМЕР_13 належить на праві власності ЗАТ ОРБП «Харчопромавтоматика».
Як убачається з документів, які містяться в матеріалах провадження трактор марки Т-150К належить ОСОБА_9 (а.п.17).
При цьому, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до клопотання дата випуску трактора марки Т-150К, на який слідчий просив накласти арешт, 2013 рік, однак трактор який належить ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу, 1976 року випуску (а.п. 64), а відповідно до реєстраційного свідоцтва ОСОБА_15 належить трактор цієї ж марки 1991 року випуску, крім того, заводські номери та номери двигунів цих тракторів не співпадають, що викликає у колегії суддів сумніви щодо достовірності даних відносно фактичних власників цієї техніки. Разом з тим, ані слідчим, ані прокурором під час апеляційного розгляду не було надано обґрунтованого пояснення з цього приводу.
Разом з тим, з наданих ОСОБА_7 копій документів, які звірені апеляційним судом з оригіналами, власником сільгосптехніки, а саме: трактора марки МТЗ-80, 1990 року випуску, заводський номер НОМЕР_10 , номер двигуна НОМЕР_11 , є ОСОБА_7 .
Враховуючи наведене, на даний час є незрозумілим, кому саме належить сільгосптехніка, на яку слідчим суддею накладено арешт, а надані апеляційному суду матеріали кримінального провадження не містять даних щодо перевірки слідчим зазначених обставин, встановлення фактичних власників зазначеного майна, в тому числі і належного обгрунтування клопотання про накладення арешту на майно конкретної особи, що має важливе значення при прийнятті рішення слідчим суддею по суті.

Приймаючи до уваги, що матеріали провадження не містять жодних даних про надання дозволу на проведення повторного обшуку за згаданою вище адресою, огляд вищевказаної сільгосптехніки чи тимчасовий доступ до цієї техніки, а також дозвіл щодо її повторного вилучення, тому, на думку апеляційного суду, слідчий 13.03.2019 року, в порушення передбаченого нормами КПК порядку, безпідставно повторно звернувся із клопотанням про накладення арешту на перелік майна, на який раніше вже накладався арешт та в подальшому був скасований ухвалою суду апеляційної інстанції. Враховуючи, те, що дану сільгосптехніку, на яку накладено арешт оскаржуваною ухвалою, було вилучено ще 19.12.2018 року, яку з незрозумілих для апеляційного суду підстав на теперішній час досі не повернуто власникам, колегія суддів доходить висновку, що клопотання слідчим подано поза межами строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, на що слідчий суддя безпідставно уваги не звернув, оцінки зазначеним обставинам не надав та прийняв передчасне рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону.
При цьому, на думку апеляційного суду, незрозумілими також є доводи клопотання щодо накладення арешту на сільгосптехніку, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, яке відношення має вказане майно до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ознаками ст. 290 КК України.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів доходить висновку, що слідчий передчасно та в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, оскільки матеріали клопотання не містять документів, які свідчать про його обґрунтованість. Більш того, зазначені слідчим та прокурором під час апеляційного розгляду обставини щодо проведення усіх необхідних дій у кримінальному провадженні, не узгоджуються з викладеними в клопотанні обставинами, що свідчить про невмотивованість клопотання та невідповідність його вимогам ст.171 КПК України.
З тексту оскаржуваної ухвали убачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя обмежився лише перерахуванням встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні слідчого та положень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно, та не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України і не надав відповідної правової оцінки клопотанню слідчого, оскільки воно подано слідчим поза межами строку, передбаченого положеннями КПК України, не містить належного обґрунтування мети та підстави накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.171 КПК України, на що слідчий суддя не звернув уваги та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повинен був повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, в зв`язку з чим постановлена слідчим суддею ухвала не містить належного обґрунтування прийнятого ним рішення, що вказує на допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та вказує на необхідність скасування ухвали.

Висновки апеляційного суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, та приходить до висновку про те, що при розгляді клопотання та постановленні ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлювали прийняття законного та обґрунтованого рішення, які у відповідності до вимог ст. 409 та 412 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Крім того, встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.
Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 18.03.2019 року, якою накладено арешт на майно, в рамках кримінального провадження №0000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 290, 356 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника ВП - начальника СВ Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , погоджене прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно (сільгосптехніку), вилучене 19.12.2018 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2019 року, повернути прокурору процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків клопотання протягом 72 годин з моменту отримання прокурором копії ухвали апеляційного суду.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4