Номер провадження: 11-сс/813/731/20
Номер справи місцевого суду: 947/8404/20 1-кс/947/4816/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.04.2020 р. про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000155 від 08.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000155 від 08.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК Українибуло задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 та накладено арешт на вилучений у ході обшуку 22.04.2020 р. автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , (VIN-номер НОМЕР_2 ).
Обґрунтовуючи прийняте рішення про задоволення клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказаний транспортний засіб, слідчий суддя прийшов до переконання, що, враховуючи наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення в межах даного кримінального провадження кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України,вилучений автомобіль може зберегти на собі сліди кримінально-протиправних дій, оскільки, згідно матеріалів кримінального провадження, такий транспортний засіб перебував у володінні підозрюваної особи ОСОБА_8 , у зв`язку з чим наявна необхідність в забезпеченні його подальшого дослідження та проведення з ним ряду процесуальних дій.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є необґрунтованою та незаконною з огляду на наступні обставини:

- слідчий суддя залишив поза увагою те, що власником вилученого автомобіля «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_10 , яка в запереченнях на клопотання прокурора зазначала, що ОСОБА_8 взагалі не має жодного відношення до автомобіля та ним не користується; остання не має жодного процесуального статусу в зазначеному кримінальному провадженні;

- в поданому клопотанні слідчого не зазначено, всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, правових підстав, мети та відповідного обґрунтування необхідності арешту вказаного у ньому майна, в ньому висловлюється лише припущення про те, що підозрюваний ОСОБА_8 користувався вилученим транспортним засобом, проте при проведенні обшуку вищезгаданого автомобіля не було знайдено жодних предметів, які мали б будь-яке відношення до злочину або до підозрюваного ОСОБА_8 ;

- матеріали провадження не містять прийнятого слідчим рішення про визнання вилученого автомобіля речовим доказом.

Посилаючись на вищенаведені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалою, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль та зобов`язати слідчого повернути зазначений транспортний засіб власнику ОСОБА_10 ..
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_10 зазначила, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною з підстав того, що вилучений в ході обшуку автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , є її особистою власністю, підозрюваний ОСОБА_8 ним не користується, будь-яких доказів користування ним вищезгаданим автомобілем органом досудового розслідування надано не було, власник автомобіля не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.
Посилаючись на викладене, власник майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та в задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та представника власника майна, які підтримали доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя вищевказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на наступні обставини.
Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000155 від 08.03.2020 р. (а.с. 1-4), слідчий визначив метою накладення арешту на зазначений в ньому автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 ,його збереження як речового доказу, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст.ст. 98 та 170 КПК України, які загалом визначають поняття речових доказів та арешту майна.

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР у вищевказаному кримінальному провадженні №0000155 (а.с. 5-7) вбачається, що ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК Україниза заявою ОСОБА_12 про те, що 07.03.2020 р. о 17:10 год. невстановлені особи із застосуванням зброї позбавили волі останнього у транспортному засобі, шляхом погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, заволоділи транспортним засобом потерпілого марки «Мазда», н.з. НОМЕР_3 , а також здійснили відносно нього розбійний напад, в ході якого заволоділи його майном, а саме: телефоном марки «Самсунг А10», сумкою чорного кольору, а також посвідченням водія на його ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті (накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, апеляційний суд наголошує на тому, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучений в ході проведення обшуку автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом в зазначеному провадженні.
Зокрема, із клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с. 1-4) та інших матеріалів провадження, а саме повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 146 КК України (а.с. 8-12), вбачається, що підозрювані ОСОБА_13 , ОСОБА_8 рухались по вул. Маріїнській смт. Великодолинське Овідіопольського р-ну Одеської обл. на автомобілі марки «BMW», н.з. НОМЕР_4 , після чого вийшли із вказаного транспортного засобу.
Таким чином, органом досудового розслідування не було доведено причетності арештованого транспортного засобу марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , до вчинення вищевказаних злочинів, за ознаками яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000155, а також не було доведено, які сліди вчинених злочинів може містити вилучений автомобіль.
Окрім того, відповідно до наявної в матеріалах провадження інформації (а.с. 29-32), вищезазначений транспортний засіб «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , яка не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження, не має жодного процесуального статусу в ньому, тобто, не є ані підозрюваною, ані обвинуваченою, ані особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Водночас, органом досудового розслідування, на переконання апеляційного суду, не було надано жодних доказів того, що підозрюваний ОСОБА_8 користується арештованим автомобілем, такі твердження є лише припущеннями, натомість, власник майна ОСОБА_10 стверджує, що останній взагалі не використовує її автомобіль.
За викладених вище обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що слідчий суддя залишив поза увагою, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучений та арештований транспортний засіб,відповідає критеріям, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто являється речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні, зокрема, був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального провадження, а також був об`єктом кримінально протиправних дій чи набутий кримінально протиправним шляхом.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та власника майна ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року про накладення арешту на автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , в межах кримінального провадження №0000155 від 08.03.2020 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про накладення арешту на автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 .
Автомобіль марки «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 , повернути власнику ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4