Постанова

іменем України
7 липня 2020 року

м. Київ
справа № 752/13179/17
провадження № 51-455 км 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції
потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого
адвоката ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 6 липня 2018 року та вирок Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003623, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Іванівка Богуславського району Київської області, проживає на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК),
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 6 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 7 травня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 6 травня 2017 року приблизно о 12:20, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання на другому поверсі будинку на АДРЕСА_1 , в ході конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_10 , що виник на ґрунті ревнощів, діючи умисно, з метою вбивства наніс останній численні удари кулаками та ногами у різні частини тіла та не менше п`яти ударів по голові, заподіявши ОСОБА_10 закриту черепно-мозкову травму з крововиливами під оболонки головного мозку, що призвело до її смерті.

28 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_6 покарання і зарахування строку попереднього ув`язнення та ухвалив у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 7 травня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, просить вироки місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_6 не мав умислу на заподіяння смерті своїй дружині, а тому його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК. Покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 13 років, на думку захисника, є явно несправедливим внаслідок суворості. Призначаючи покарання, апеляційний суд не врахував позицію прокурора в суді першої інстанції щодо строку позбавлення волі, який був би достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, просить вироки місцевого та апеляційного судів скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. При цьому наводить доводи аналогічні доводам касаційної скарги свого захисника.
Позиції учасників судового провадження
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала заперечення на касаційні скарги засудженого та захисника, в яких вказала на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 та просила залишити їх без зміни.
В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали свої касаційні скарги, просили судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення касаційних скарг засудженого та захисника, вважали касаційні скарги необґрунтованими та просили залишити їх без задоволення, а судові рішення без зміни.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційних скарг.
Мотиви Суду
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2 та 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому із додержанням усіх вимог чинного законодавства вирішенні поданих апеляційних скарг.
Згідно з приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а вирок апеляційного суду має також відповідати приписам статей 374, 420 КПК. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 404 цього Кодексу апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам кримінального провадження й дослідженим у судовому засіданні доказам.
З урахуванням наведених законодавчих положень та вимог ст. 419 КПК апеляційний суд зобов`язаний проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. При залишенні апеляційних вимог без задоволення чи частковому їх задоволенні суд має навести обґрунтування своєї позиції, яка не може бути суперечливою та такою, що ставить під сумнів прийняте остаточне рішення.
Проте, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку, цих приписів закону апеляційний суд не дотримався.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирок місцевого суду оскаржили в апеляційному порядку захисник ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 . Зокрема, у поданій скарзі захисник вказувала на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 115 КК, оскільки ОСОБА_6 не мав умислу вбивати свою дружину ОСОБА_10 , а тому його дій необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК. Крім того, просила призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК та зарахувати йому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з дати затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Натомість потерпілий ОСОБА_8 у своїй скарзі наполягав на явній несправедливості заходу примусу через м`якість та просив призначити ОСОБА_6 найсуворіше покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК.
Як видно з мотивувальної частини вироку апеляційного суду, колегія суддів частково задовольнила апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в частині зарахування засудженому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення.
Однак свого рішення щодо необґрунтованості інших доводів апеляційної скарги захисника апеляційний суд належним чином не мотивував.
Так, за наслідками здійсненні апеляційного провадження суд не дав вичерпних відповідей на доводи апеляції сторони захисту про відсутність у ОСОБА_6 умислу на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_10 та неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК, не зіставив їх із даними, наявними у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст.121 КК). Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Проте, в порушення вимог ст. 419 КПК, переглядаючи вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції не проаналізував обставини вчинення злочину, не перевірив всі докази та не вказав які з них підтверджують бажання ОСОБА_6 настання саме смерті потерпілої, натомість, мотивуючи незгоду з позицією захисту, обмежився лише цитуванням змісту постанови Пленуму Верховного суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та посиланням на те, що місцевий суд повністю врахував всі обставини.

У контексті зазначеного, апеляційний суд дійшов до непереконливого висновку про безпідставність доводів апеляції захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не ґрунтується на аналізі всіх обставин справи, а тому постановлений вирок не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим і він підлягає скасуванню на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

Крім того, суд апеляційної інстанції, не мотивувавши належним чином свого рішення щодо правильності висновку суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство своєї дружини ОСОБА_10 та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК, погодився з доводами апеляційної скарги потерпілого щодо несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання через його м`якість, частково її задовольнив, скасував вирок місцевого суду у частині призначеного засудженому покарання та ухвалив у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років.
З огляду на встановлені порушення, колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи касаційних скарг засудженого та захисника про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання.
За таких обставин, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, дати на них вичерпну відповідь, за необхідності дослідити докази в порядку ст. 404 КПК й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає вимогам статей 419, 370 вказаного Кодексу.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3