Ухвала

Іменем України
25 червня 2020 року

м. Київ
Справа № 127/3495/20

Провадження № 51 2504 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008872 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сабадаш Жашківського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2005 року за ст. 115 ч. 2 п. 1, ст. 185 ч. 3, ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 23-59 години 03 травня 2020 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України у строк покарання ОСОБА_4 зараховано строк перебування під вартою з 06 листопада 2016 року по 15 листопада 2016 року і з 04 лютого 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Скасовано арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави 3301 гривню 50 копійок витрат на залучення експертів.

За обставин, детально наведених у вироку суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він близько 20 години 30 хвилин 06 листопада 2016 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов через вхідну хвіртку огородженого парканом домоволодіння ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_3 , звідки умисно, повторно, таємно, намагався викрасти велосипед марки «QUASAR» вартістю 5400 гривень, який належить ОСОБА_6 , однак, свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок та ухвалу щодо ОСОБА_4 , застосувати до нього ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_4 належним чином не врахували обставин того, що останній повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, а крім того потерпілий ОСОБА_6 не має жодних претензій морального чи матеріального характеру до засудженого. Звертає увагу на те, що факт виправлення ОСОБА_4 підтверджується його перебуванням на лікуванні в реабілітаційному центрі міжнародного благодійного фонду «Емуна», звідки йому надано позитивну характеристику. Також звертає увагу на стан здоров`я засудженого ОСОБА_4 , який є інвалідом ІІ групи та має низку хвороб, які значно ускладнюють його перебування в умовах ізоляції.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про його особу, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі проти власності, вчинив інкримінований йому злочин в період не знятої і не погашеної судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є інвалідом ІІ групи та проходив курс лікувальної реабілітації. Також врахував суд першої інстанції і те, що потерпілий згідно із його заявою претензій до ОСОБА_4 не має. Щире каяття судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , а обставин, що обтяжують покарання встановлено не було.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про неможливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в мінімальних межах санкції частини 3 статті 185 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
При розгляді апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції її доводи щодо призначеного покарання, які аналогічні доводам її касаційної скарги, перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання і підстав для звільнення засудженого від відбування покарання не знайшов. Крім того, апеляційний суд вказав на те, що будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування ОСОБА_4 під вартою, до суду не надходило. За таких обставин апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що встановлені судом дані про особу ОСОБА_4 вказують на те, що він не оцінив критично свою поведінку і для його виправлення та перевиховання необхідний певний строк ізоляції від суспільства, яким є призначене судом першої інстанції мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 185 ч. 3 КК України, яке він має відбути реально.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
Отже, покарання засудженому ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене за наявності відповідних підстав в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни вироку та ухвали щодо ОСОБА_4 і застосування до нього ст. 75 КК України немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3