465/7420/19
1-кс/465/14/20
У Х В А Л А
судового засідання

27.03.2020 року Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0002404 від 09.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,-
встановив:
прокурор Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 подав клопотання про арешт об`єкта нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , із забороною будь-яким особами, уповноваженим на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в тому числі нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з таким нерухомим майном чи його частинами до прийняття рішення про зняття арешту.
Клопотання мативує тим, що слідчим відділом Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідуванням в кримінальному провадженні №0002404 від «09» вересня 2019 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.357 КК України за заявою ОСОБА_4 щодо неправомірних дій невстановлених осіб, які заволоділи її особистими документами у вигляді паспорту громадянина України, що знаходився в її помешканні на АДРЕСА_2 .
Допитана, в якості потерпілої ОСОБА_5 повідомила, що 08.11.2019 її було оформлено до психіатричного закладу, але як це відбувалось пригадати не може. Де знаходяться її особисті документи, в тому числі паспорт громадянина України та документи щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 їй не відомо. Жодних доручень на розпорядження майном, зі слів ОСОБА_4 , остання не видавала, в нотаріуса не була.
Водночас, як встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.08.1996 року є співвласником квартири АДРЕСА_1 разом з покійною матір`ю ОСОБА_6 , яка померла в липні 2019 року. Окрім того, згідно отриманих відомостей державного реєстру довіреностей, державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори ОСОБА_7 внесено відомості про посвідчення 08.11.2019 року довіреності від імені ОСОБА_4 представнику ОСОБА_8 .
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відомостей про внесення записів до автоматизованої системи Державного реєстрх речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 не вносилось.
Разом з тим, попри відсутність станом на 17.12.2019 року згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо реєстрації прав власності, реєстрації переходу таких прав від ОСОБА_4 на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , повідомлені потерпілою та встановлені в ході досудового розслідування обставини свідчать про достатність підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою запобігання можливості незаконного відчуження такого об`єкту нерухомості поза волею власника, необхідності проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення всіх обставин вчиненого правопорушення, зважаючи, в тому числі на сукупність підстав та розумних підозр вважати, що такий об`єкт є доказом злочину, адже саме на заволодіння цим майном можуть бути спрямовані дії осіб, що заволоділи паспортом ОСОБА_4 та іншими особистими документами.
З огляду на викладене, а також те, що квартиру АДРЕСА_1 може виступати предметом протиправних дій невстановлених на даний час осіб, а тому містить всі ознаки речового доказу в кримінальному провадженні, з метою запобігання подальшому відчуженню такого об`єкту нерухомості, виникла необхідність для накладення арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження.
Крім того, необхідність накладення арешту на вказаний об`єкт викликана також потребами забезпечення проведення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи, унеможливлення подальшого відчуження такого майна третім особам.
Дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002404 від 09.09.2019 року, письмову заяву прокурора, вважаю, що клопотання слід частково задовольнити виходячи з наступних підстав.
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно статті 131, частини першої статті 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим кодексом порядку. Відповідно до вимог цього кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 6 листопада 2008 року, де визнавалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002404 від 09.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, прокурор звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, обґрунтовує підстави і мету накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 з метою запобігання спробам незаконного заволодіння майном, та невідчуження майна до прийняття кінцевого рішення про зняття арешту.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з положень наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які, на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в статті 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого. Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Однак, орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь-яких підтверджуючих доказів щодо правової підстави для арешту майна квартири АДРЕСА_1 , а саме достатності доказів щодо наслідків арешту майна для інших осіб. Об`єктивних підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 , виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину, і відповідаює критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або ж містять на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення або ж відповідні сліди кримінального правопорушення) не має.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.08.1996 року ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 .
Крім того, представленими суду матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002404 від 09.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України встановлено, що у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлялось. Крім того, як встановлено, слідчим 30.10.2019 року виносилась постанова про закриття даного кримінального провадження, яка в подальшому касувалась постановою прокурора 22.11.2019 року. Жодної процесуальної дії як слідчим так і прокурором не вчинено, крім як отримання свідоцтва про право власності на запит здійснений в ОКП «БТІ та ЕО».

Враховуючи, що арешт майна на стадії досудового розслідування може накладатись шляхом заборони відчуження майна, що є превентивним заходом для запобігання переходу права власності, однак не має своїм наслідком вилучення чи примусовий його продаж та інший співвласник має право розпоряджатись, користуватись майном та відчужувати свою частку у разі її виділу.

З огляду на викладене, оскільки сторона обвинувачення не довела необхідність накладення арешту на все майно (всю квартиру), оскільки ОСОБА_4 є лише співвласником квартири АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 , враховуючи правову підставу накладення арешту, відсутність оголошеної підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання. Вважає за необхідне накласти арешт на частку ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження цієї частки шляхом заборони будь-яким особами, уповноваженим на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в тому числі нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з таким нерухомим майном до прийняття рішення про зняття арешту.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України, слідчий судя,-
п о с т а н о в и в :
клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на частку ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шляхом заборони відчуження зазначеної частки квартири шляхом заборони будь-яким особами, уповноваженим на внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в тому числі нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з таким нерухомим майном до прийняття рішення про зняття арешту.
Ухвала виконується негайно слідчим, прокурором.

Клопотання про скасування скасування арешту майна може бути подане в порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1