Справа № 206/3463/16-к
Провадження № 1-кп/206/3/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2020 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - - ОСОБА_1 ,

при секретареві - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000721 від 13.08.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, працюючого майстром у вагонному депо Нижньодніпровськ вузол ПАТ « Укрзалізниця» , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

представників потерпілого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2015 року близько 20 годині 55 хвилині ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Петровського з боку вул. Романовського в напрямку вул. В`єтнамської в м. Дніпропетровську.
На шляху руху ОСОБА_3 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину дороги з права на ліво по ходу його руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі буд. № 78а по вул. Петровського в м. Дніпропетровську скоїв на нього наїзд.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої гострої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з формуванням вогнищевих забоїв обох лобних долей, субарахноідального та вентрикулярного крововиливу, перелому склепіння та основи черепу ліворуч, гемосинусу решітчастого лабіринту, лінійного перелому потиличної кістки ліворуч, ран потиличної та тім`яної областей, саден лівого надпліччя, лівого ліктьового суглобу та лівого колінного суглобу, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи № 4518 е від 25.09.2015 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого згідно висновку судово - автотехнічної експертизи № 70/27-706 від 23.10.2015 перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України. Також не визнав цивільний позов в повному обсязі.

Представник потерпілого ОСОБА_9 пояснила суду, що 12 серпня 2015 року їй зателефонувала дружина брата та повідомила їй, що її брата збив автомобіль та його забрали в лікарню ім. Мечнікова. Після ДТП її брат отримав інвалідність 1-ої групи.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, винуватість останнього повністю підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що він рухався разом з обвинуваченим та свідком ОСОБА_11 ,перебуваючи в якості пасажира в салоні автомобіля ВАЗ 2108, яким керував обвинувачений, швидкість руху була 30-40 км/г. Він, свідок, перебував на задньому сидінні вищезазначеного автомобіля, коли вони доїжджали до магазину, який знаходиться на ж/м Ігрень, то побачили, що там стояли два чоловіка, які хиталися (перебували в стані алкогольного сп`яніння), та один з цих чоловіків почав перебігати дорогу, по якій вони рухалися , внаслідок чого сталася ДТП, після чого обвинувачений загальмував та з`їхав на узбіччя.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він рухався разом з обвинуваченим та свідком ОСОБА_10 , автомобілем керував обвинувачений, швидкість руху була 40 км/г. Він, свідок, перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля. Коли вони доїжджали до магазину, який знаходиться на ж/м Ігрень, то побачили, що там стояли два чоловіка, які хиталися (перебували в стані алкогольного сп`яніння), і один з цих чоловіків почав перебігати дорогу, по якій вони рухалися, обвинувачений почав гальмувати , однак уникнути ДТП не зміг, після чого вони з`їхали на узбіччя та викликали працівників патрульної поліції.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що приблизно о 21:30 год., він виходив з магазину, який розташований біля траси по вул. Петровського в м. Дніпро (ж/м Ігрень) , в цей час потерпілий переходив дорогу зі сторони магазину, а зліва їхав автомобіль обвинуваченого, який збив потерпілого та ще протягнув його досить далеко. Він здійснив виклики до «швидкої» медичної допомоги та працівників поліції. Зазначив, що погодні умови були дуже добрі, опадів не було, асфальтове дорожнє покриття сухе.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що о 21 год., коли він перебував в маршрутному таксі в якості водія та знаходився в тупику зупинки автобуса 21 маршруту, звернув увагу , як потерпілий знаходився на середині дороги, а зліва їхав обвинувачений на т/з ВАЗ2108 червоного кольору (зі сторони виїзду з м. Дніпра), в цей час він почув, що хтось кричить: « Стій, куди ти», та сталося зіткнення. Зазначив, що гальмування автомобіля ВАЗ2108 не було, а водій даного автомобіля міг уникнути зіткнення, також зазначив, що фари в вищезазначеному автомобілі працювали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що він сидів в маршрутному таксі №21 біля кафе «Вітерець» на ж/м Ігрень, коли перебував в маршрутному таксі, то почув звук гальм та звук удару, як при ДТП.

Винуватість обвинуваченого, окрім показів представника потерпілого та свідків, даних безпосередньо в судовому засіданні, також підтверджується й іншими письмовими доказами, перевіреними та дослідженими в судовому засіданні, належність і допустимість яких ніким не спростована:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.08.2015 року з фото таблицею та схемою ДТП, під час якого було оглянуто місце ДТП вул. Петровського, в районі буд.78-а в м. Дніпро , з якого вбачається, що ДТП мала місце в темний час доби на освітленій міською електромережею ділянці, видимість не обмежена, транспортний засіб не переміщався з місця ДТП, зафіксовано пошкодження транспортного засобу ВАЗ2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також схемою ДТП та фото таблицями до протоколу огляду із загальним виглядом місця ДТП (т.1 а.п.3-10);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2015 року з фототаблицею та план-схемою до нього, за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_3 , в ході якого вищезазначені особи показали та розказали як відбувалося ДТП 12 серпня 2015 року (т.1, а.п.33-42);

- висновком судово-медичної експертизи №4518е від 24.09.2015 року про те, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої гострої черепно-мозгової травми, забою головного мозку 3-го ступеню з формуванням вогнищевих забоїв обох лобних долей, субарахноідального та вентрикулярного крововиливу, перелому склепіння та основи черепу ліворуч, гемосинусу решітчастого лабіринту, лінійного перелому потиличної кістки ліворуч, ран потиличної та тім`яної областей, саден лівого надпліччя, лівого ліктьового суглобу та лівого колінного суглобу.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося автозасобу.

Враховуючи дані медичної документації можливо вказати, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до надходження його до медичного закладу, тобто можливо і в термін, на який вказує слідчий у постанові.

За своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п.2.1.3-б, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України ві.17.01.1995 року №6 (т. 1 а.п.53-54);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10 вересня 2015 року з фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого експериментальним шляхом був визначений темп руху пішохода ОСОБА_15 , а саме: t1=4,4 с., t2=4,4 с., t3=4,2 с. (т.1, а.п.55-59);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2015 року з фототаблицею до нього, за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході якого був експериментально визначений темп руху пішохода , а саме: t1=4,4 с., t2=4,4 с., t3=4,4 с. (т.1, а.п.77-82);

- висновком експерта №70/27-706 від 23.10.2015 року, відповідно до якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах даної події водій автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ВАЗ-2108» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП (т.1, а.п.89-90).
Таким чином, суд діючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення , керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов однозначного висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 в скоєнні злочину в об`ємі пред`явленого обвинувачення.

Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР України або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього рухута наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.
Що стосується тверджень захисника-адвоката ОСОБА_5 , що ДТП сталася через порушення потерпілим ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, оскільки останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, то суд не приймає їх до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про притягнення до адміністративної відповідальності потерпілого ОСОБА_8 за порушення Правил дорожнього руху України, а лише міститься постанова про виділення матеріалів для вирішення питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення п.п.4.7, 4.14 а), 4.14 б), Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим суд вважає хибним посилання останнього, що ДТП відбулася у зв`язку з порушенням потерпілим ОСОБА_8 ПДР України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не порушував правил безпеки дорожнього руху 12.08.2015 при дорожньо-транспортній пригоді, в результаті якої потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а в цьому є вина потерпілого, суд вважає необґрунтованими і не може прийняти їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи та надані ним з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин. Його винуватість у скоєному підтверджується послідовними показами свідків, які безпосередньо в суді підтвердили фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.08.2015 року з фототаблицею, та схемою ДТП , згідно якого було оглянуто місце ДТП вул. Петровського, в районі буд.78-а, з якого вбачається, що ДТП мала місце в темний час доби на освітленій мережею міського електроосвітлення ділянці, видимість не обмежена,опадів не було, дорожнє покриття - асфальт. Тому в даній дорожній обстановці обвинувачений ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху, які вказують на те, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, крім того дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Однак невиконання вказаних вимог Правил дорожнього руху і призвело до порушення обвинуваченим ОСОБА_3 п. 12.3 Правил дорожнього руху , який мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду та з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.
Крім того, суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в частині того, що потерпілий ОСОБА_8 раптово вибіг на проїзду частину, внаслідок чого сталася ДТП, у зв`язку з тим, що вони безпосередньо перебували в одному автомобілі з обвинуваченим та таким чином створюють останньому алібі для того, щоб обвинувачений уникнув відповідальності, окрім цього вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та безпосередніми очевидцями подій, а саме свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не є особами, що зацікавлені в результаті розгляду даної справи на користь будь-кого з учасників.

Що стосується такого доказу як висновок експерта №11/10.1/514 від 11.06.2019 року, то суд вважає за необхідне його визнати недопустимим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 86 КПК України вбачається, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з експертизи №11/10.1/514 від 11.06.2019, вона була проведена за фактичними вихідними даними захисника-адвоката ОСОБА_16 , на підставі показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які в судовому засіданні показували відстань автомобіля від проїзної частини. Однак суд не приймає до уваги даний висновок, оскільки дані свідки є знайомими обвинуваченого та такими, що зацікавлені у вирішенні справи на користь обвинуваченого , оскільки перебували в одному автомобілі з обвинуваченим та намагались спотворити ситуацію, щоб останній уникнув відповідальності.

Окрім цього, дані щодо відстані, на якій знаходився автомобіль, та ширини проїзної частини, які зазначені в протоколі огляду від 20.03.2019 року, суд також не приймає як належні , оскільки, як повідомив в судовому засіданні слідчий ОСОБА_17 (останній проводив досудове розслідування в даному кримінальному провадженні та вказаний додатковий огляд місця події від 20.03.2019 року) , при огляді місця події від 20.03.2019 року обвинувачений для замірів проїжджої частини поставив машину зовсім в інше місце, а не там, де фактично відбулась ДТП. При цьому різниця в ширині даної проїжджої частини становила декілька метрів , у зв`язку з чим і суттєво різнилися заміри в первинному та додатковому оглядах місця події.

У зв`язку з тим, що обвинувачений для уникнення відповідальності спотворював місце події під час його огляду 20.03.2019 року (зазначав не вірне місце зіткнення з потерпілим ), внаслідок чого його захисником-адвокатом було заявлено клопотання про призначення експертизи, та на основі спотворених даних експертом було проведена додаткова експертиза № 11/10.1/514 від 11.06.2019 року, висновок якої різнився від висновку первинної судово- автотехнічної експертизи, то висновок додаткової експертизи є хибним та не приймається судом як належний доказ.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснив, що висновок експертизи може змінюватися при любих змінених вихідних даних. Зазначив, що різні ним були дані висновки експертизи, оскільки були різні вихідні дані йому задані, на досудовому розслідуванні одні, а під час судового розгляду інші - з даних сторони захисту, про що він і зазначив в тексті експертизи № 11/10.1/514.

Отже, ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази та оцінивши їх з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який виразився у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження
При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває.
Обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого та відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Призначаючи покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора та представників потерпілого, позицію обвинуваченого та його захисника, та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з реальним його відбуттям, з призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд виходить з того, що від дій обвинуваченого для потерпілого настали тяжкі наслідки, обвинувачений у свою чергу добровільно не намагався відшкодувати спричинену шкоду потерпілому ані моральну, ані матеріальну, незважаючи на тривалий час, що минув з моменту скоєння ДТП до прийняття рішення судом.

Отже, саме таке покарання на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Представник потерпілого ОСОБА_19 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у якому просив суд стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 37826,35 гривень, що складається із витрат на лікування, та на відшкодування моральної шкоди 500 000,00 гривень.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Представники потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні просили позов задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти позову та просили відмовити у ньому.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши докази, надані на підтвердження позову, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, котра за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Закон України від 30.06.1993, №3353-ХІІ «Про дорожній рух», визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України ( ст. 53 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому позовні вимоги про стягнення майнової шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, і з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого підлягає стягненню документально підтверджена чеками на придбання медикаментів сума в розмірі 29372,42 гривень, що стосується іншої суми, то суд вважає за необхідне відмовити, оскільки з наданих суду чеків не вбачається, що купувалися ліки за них, оскільки вони не читабельні.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

За таких обставин, враховуючи роз`яснення, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, в результаті отриманих травм, життєвих хвилювань, які переніс потерпілий після ДТП та переносить наразі, враховуючи характер отриманих численних тілесних ушкоджень, ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості, вважає суму 500 000,00 грн., заявлену потерпілим завищеною, тому в якості компенсації моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 підлягає стягненню сума в розмірі 400 000,00 гривень.

Також згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь експерта підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України

Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 після набрання даним вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили зобов`язати Синельниковське ВП ГУНП в Дніпропетровській області затримати ОСОБА_3 , помістивши його до Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань № 4» для подальшого етапування до місць виконання покарання.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_19 в інтересах ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 29372,42 гривень, на відшкодування моральної шкоди - 400 000,00 гривень, а всього 429 372,42 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ-2108» реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України витрати за проведення експертизи №70/27-706 від 23.10.2015 року в розмірі 491,04 гривень та за експертизу №11/10.1/514 від 11.06.2019 року в розмірі 1256,08 гривень.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1