Справа № 302/805/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/782/19, за апеляційною скаргою прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02. 09. 2019 .

Цією ухвалою:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з загальною середньою освітою, українець, не одружений, не працюючий, не судимий, на підставі ст. 46 КК України звільнений від кримінальної відповідальності за ч. ч.1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Згідно ухвали суду, досудовим розслідуванням встановлено, що 09. 05. 2019, біля 12 год., ОСОБА_8 , знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , безпричинно розпочав словесну сварку зі своєї матір`ю ОСОБА_9 , мешканкою АДРЕСА_1 у ході якої, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно схопив у руки дерев`яну палицю, яка лежала на подвір`ї та наніс нею декілька ударів по обличчю та лівому плечі потерпілої ОСОБА_9 ..

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , 15. 05. 2019, біля 10 год., знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час сварки із своєю матір`ю ОСОБА_9 , мешканкою буд. АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою завдати фізичного болю, кулаками рук, наніс останній три удари в область голови.

Не припиняючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , 19. 05. 2019, біля 15 год., перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , затіяв словесну сварки із своєю матір`ю ОСОБА_9 , мешканкою буд. АДРЕСА_1 , в ході якої умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень підійшовши до ОСОБА_9 , почав наносити останній множинні удари кулаками рук в область обличчя та голови після чого повалив останню на підлогу, де продовжував наносити множинні удари кулаками рук та ногами по різним частинам тіла ОСОБА_9 ..

-2-

В результаті вказаних дій ОСОБА_8 , спричинив потерпілій ОСОБА_10 , згідно з висновком судового-медичного експерта № 100 від 05. 06. 2019 тілесні ушкодження у вигляді синців голови, обличчя, шиї, правого плечового суглобу, лівої кісті, лівого плеча, спинки, правої сідниці, правого стегна та садна правого передпліччя, ЗЧМТ, струс головного мозку, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, вкладаються в час події, а саме 19.05.2019, які відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст.125 КК України як умисне заподіяння тілесних ушкоджень легкої тяжкості, за ч. 2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності та за ч.1 ст. 126 КК України як умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

На обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, з посиланням на положення ст. 46 КК України, ст. 284 КПК України та враховуючи, що в судовому засідання ОСОБА_8 вину визнав, надав суду письмову розписку з проханням звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням та на підставі ст. 46 КК України провадження у справі закрити, а також те, що потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні також просила закрити провадження у справі у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. ч.1, 2 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою та закрив провадження у справі.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду від 02.09.2019 скасувати як незаконну та необґрунтовану, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що суд звільняючи ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примирення винного з потерпілою, не дотримався вимог ст. 46 КК України. На його думку, звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у даному кримінальному провадженні є незаконним, оскільки в даному кримінальному провадженні немає ідеальної сукупності двох або більше злочинів невеликої тяжкості, що не було б перешкодою для застосування ст. 46 КК України, оскільки ОСОБА_8 вчинив три кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч.1,2 ст.125, ч. 1 ст. 126 КК України, що є реальною сукупністю злочинів невеликої тяжкості, відтак вчинення ОСОБА_8 другого та третього злочинів невеликої тяжкості не можу вважатись такими, що вчинені вперше, оскільки в цьому випадку один злочин передує наступному в часі, що виключає можливість застосування у цьому кримінальному провадженні положень ст. 46 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила таку задовольнити, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторони обвинувачення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

-3-

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судове рішення це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Проте, суд першої інстанції при постановлені судового рішення щодо ОСОБА_11 знехтував вказаними вимогами закону, що призвело до істотного порушення вимог діючого кримінального законодавства.

Відповідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Згідно ст..46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім коо/рупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

-4-

Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005, № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК, і лише після цього має бути постановлене (ухвалене) відповідне судове рішення у визначеному КПК порядку. При цьому ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, мав встановити факт вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, переконатися, що кримінальні правопорушення, в яких останній обвинувачується, дійсно мало місце, що кримінальне правопорушення містять склади злочинів і обвинувачений винен у їх вчиненні та навести в ухвалі докази його винуватості, що відповідало б вимогам ст. 372 КПК України.

В порушення вказаних закону, суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі ст. 46 КК України, послався лише на визнання ОСОБА_8 своєї вини за обставин, зазначених у обвинувальному акті, а також те, що ОСОБА_8 вперше вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, вину визнав, щиро розкаявся.

При цьому, даних про те, що ж було встановлено безпосередньо у судовому засіданні в ході судового розгляду, в результаті яких встановлених обставин суд прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, мотивувальна частина ухвали не містить.

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені п.п. 10, 13, 16 ст.7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.

Крім того, як з матеріалів кримінального провадження і судового рішення вбачається, що суд належним чином не перевірив і наявність підстав передбачених ст. 46 КК України для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, про що правильно йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності та закритті кримінального провадження відносно нього за ч. ч.1, 2 ст. 125, ч.1 ст.126 КК України, з підстав, передбачених ст. 46 КК України допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.125 КК України - умисного легкого тілесного ушкодження, що мало місце 09. 05. 2019; ч.1 ст.126 КК України умисного завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що мало місце 15. 05. 2019; ч. 2 ст. 125 КК України - умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що мало місце 19. 05. 2019.

-5-

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом. При сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, вчинені ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч.1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України утворюють реальну сукупність злочинів, коли різними самостійними діями особа вчиняє два чи більшу кількість злочинів. Таким чином за реальної сукупності є дві чи більше дії, кожна з яких є самостійним злочином.

За змістом ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Оскільки вчинені обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.125, ч.1 ст.126 КК України утворюють реальну сукупність і правових підстав вважати, що він вчинив вищевказані кримінальні правопорушення вперше немає.

За вказаних обставин, відсутня одна із умов для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження відносно нього, з підстав, передбачених ст. 46 КК України, а саме умова вчинення особою злочину невеликої тяжкості вперше.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 125 ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою, є передчасним.

Суд апеляційної інстанції визнає вищенаведені порушення істотними.

Відповідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. ст. 7, 370 КПК України, ст. 372 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, встановити, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 дійсно мали місце, що вони містять склад кримінальних правопорушень і особа винна в його вчиненні, а також наявність чи відсутність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02. 09. 2019 щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: