Провадження № 1-кп/537/277/2019
Справа № 537/5156/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2019 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді : ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представник потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження №0000371 від 30.10.2019 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчука, Полтавської області, українець, громадянин України, освіта середньо-технічна, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин:

30.10.2019 о 08 годині 21 хвилині, за сонячної ясної погоди по сухому асфальтованому покриттю дороги прилеглої території будинку № 40 на вул. Першотравнева у м. Кременчук Полтавської області, в напрямку головної дороги проїзної частини вул. Театральна, заднім ходом рухався легковий автомобіль марки «Audi» моделі «80»,державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Водночас, виїзд (заїзд) із даної території у межах дороги переходила пішохід ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці білу тростину через вади у неї зору (сліпа), яка рухалася до цього по пішохідній доріжці вздовж проїзної частини вул. Театральна зі сторони перехрестя вулиць Театральна-Першотравнева у напрямку перехрестя вулиць Театральна-Гагаріна. Наблизившись до виїзду заднім ходом водій ОСОБА_5 почав виконувати маневр повороту автомобіля ліворуч. При цьому, не переконавшись у безпеці, ОСОБА_5 не надав дорогу пішоходу і допустив наїзд задньою правою частиною керованого ним автомобіля у правий бік ОСОБА_9 зі спини, збив із ніг та переїхав останню, а потім, змінивши напрямок на рух вперед, переїхав лежачу потерпілу вдруге. Від отриманих травм потерпіла ОСОБА_9 незабаром померла у кареті швидкої медичної допомоги. Згідно висновку судово-медичного експерта № 866 від 25.11.2019 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, яка спричинила множинні переломи ребер: зліва - 3-4-5-6-7-8-9-10 ребра по переднє-підпахвовій лінії, 3-4-5-6-7-8-9-10-11-12 ребра по заднє-підпахвовій лінії, 1-2-3-4-5-6-7-8-9 ребра по біля-хребтовій лінії; справа 2-3-4-5-6-7-8-9-10 ребра по переднє-підпахвовій лінії, 1-2-3-4-5-6-7-8-9 ребра по біля-хребтовій лінії, з крововиливами темно-червоного кольору в міжреберні м`язи; перелом 9-го рудного хребця з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини; перелом остистих відростків 6-го, 7-го, 8-го та 9-го грудних хребців, з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини; множинні розриви правої та лівої легені; крововиливи в ділянці коренів легень; крововиливи в праву плевральну порожнину 1050мл темно-рідкої крові; крововилив в ліву плевральну порожнину 750мл темної рідкої крові; закритої травми живота, яка спричинила множинні розриви печінки, розрив селезінки, крововилив в черевну порожнину 500мл темної рідкої крові, розрив лонного зчленування з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини, розрив лівого клубово-крижового зчленування з крововиливом в оточуючі м`які тканини та з утворенням «кишені», розрив правого клубово-крижового зчленування з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини, перелом 1-го крижового хребця з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини; відкритих переломів великогомілкових та малогомілкових кісток в нижніх третинах лівої та правої гомілок, з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини; закритих переломів правої та лівої плечових кісток, в верхніх третинах, з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини; забійних ран на спинці носа з переходом на нижню повіку правого ока, на лобі зліва у межі росту волосся, крововиливу в м`які тканини голови з боку внутрішніх поверхонь лобній ділянці зліва; сінців в правій виличній ділянці, навколо правого ока, в лівій скроневій ділянці, на тильній поверхні правої кисті, на лівому гомілково-ступневому суглобі з переходом на стопу, на правому гомілково-ступневому суглобі з переходом на стопу; садна на задній поверхні правого стегна в верхній третині, які за ступенем тяжкості, відносно живої людини, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (п. 2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995), а в даному випадку, які потягли смерть потерпілої. Смерть ОСОБА_9 , настала внаслідок закритої травми грудної клітини та живота, які спричинили множинні переломи кісток тулуба, з розривами внутрішніх органів і ускладнились гострою внутрішньою крововтратою. Враховуючи комплекс та характер тілесних ушкоджень, можна припустити, що ОСОБА_9 в момент первинного контакту знаходилась в вертикальному положенні (тобто стоячи на ногах) та була обернена задньою, чи близькою до неї поверхнею тіла, до виступаючих частин автомобіля, який рухався і імовірно всього, перебувала в русі. Після контакту з автомобілем, що рухався гр. ОСОБА_9 , впала на дорожнє покриття і в момент наїзду на неї автомобіля знаходилась в горизонтальному положенні і ймовірно всього обличчям донизу. При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої у трупа гр. ОСОБА_9 , етиловий та інші спирти не виявлені. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 641 від 15.11.2019 причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушенням водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.1, п. 10.2 та п. 10.9 «Правил дорожнього руху України»,які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної події, а саме: п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.2. «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає»; п. 10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб». В умовах даної події водій автомобіля марки «Audi» моделі «80» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 10.1, п. 10.2 та п. 10.9 «Правил дорожнього руху України»,для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та пояснив, що вчинив злочин за обставин та по мотивам, що вказані в описовій частині вироку, а саме рухаючись заднім ходом допустив наїзд на потерпілу, яка від отриманий травм померла.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена наступними доказами, що безпосередньо досліджені судом, а саме:

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.10.2019року, яким встановлено місце вчинення злочину;

висновком експерта №866 від 30.10.2019 року відповідно до якого встановлені тілесні ушкодження у трупа гр. ОСОБА_9 ;

висновком експерта №641 від 15.11.2019року яким встановлено, що у даній дорожній обстановці в діях водія вбачаються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.2, 10.9 ПДР, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди;

висновком судово медичних експертиз, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні та які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Також вина обвинуваченого у вчиненні встановленого судом злочину підтверджується належними та допустимими доказами, які, відповідно до вимог ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, судом не досліджувались.

Крім повного визнання обвинуваченого ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в матеріалах справи є належними і допустимими.

Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує:

за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставин, яки обтяжує покарання ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При призначенні покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, що внаслідок вчиненого ним злочину загинула людина, яка була матір`ю та бабусею, отже наступив невідворотний наслідок для потерпілого ОСОБА_7 сина загиблої.

При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Судом враховані обставини дорожньо-транспортної пригоди, з яких випливає, що порушення правил дорожнього руху носило умисний характер з боку ОСОБА_5 , який проігнорував вимоги п.п. 10.1, 10.2,10.9 «Правил дорожнього руху», грубо порушив їх та допустив наїзд на пішохода, внаслідок чого настала смерть потерпілої.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого і його поведінку свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винного і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, його поведінку за період кримінального процесуального провадження, суд вважає за можливе застосувати до нього покарання у виді позбавлення волі.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує зокрема те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий, повністю визнав свою винуватість, не працює, виявляє щире каяття, має міцні соціальні зв`язки, на диспансерних обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансері не значиться, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні батьків похилого віку.

Судом також враховано, що потерпілий наполягає на суворому покаранні.

З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, враховуючи вищезазначені обставини.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_5 зазначене вище покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Оцінюючи доводи в судових дебатах захисника обвинуваченого про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з його звільненням від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст.75 КК України є хибними, та не відповідаючими дійсності.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст.286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Відтак, виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_5 злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким; внаслідок вчиненого злочину загинула людина, що є невідворотним наслідком для потерпілих.

Щире каяття обвинуваченого, як пом`якшуюча покарання обвинуваченому обставина, позитивно характеризує його особу після вчинення злочину, але, на переконання суду, не змінюють того, що вчинений ним злочин є тяжким, суспільно небезпечним, винним діянням, яке призвело до невідворотного наслідку - позбавлення життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю.

Тому, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69,75,76 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст.286 КК України.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щире каяття обвинуваченого в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, бажанням виправити ситуацію, а також готовність нести кримінальну відповідальність.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати - тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1256/одна тисяча двісті п`ятдесят шість/грн. 08коп за проведення судової авто технічної експертизи.

Речові докази по справі, відповідно до ст..100 КПК України, а саме автомобіль «Audi» моделі 80 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 слід залишити власнику.

Речові докази по справі, відповідно до ст..100КПК України, а саме СД диск марки «VIDEX» серійний № B3129WJ16193357LH з відеозаписом з камери зовнішнього відео спостереження №4 залишити в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винним та призначити покарання

- за ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 4( чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 ( три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати - тримання під вартою.

Заарештувати ОСОБА_5 в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з 27 грудня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1256/одна тисяча двісті п`ятдесят шість/грн. 08коп за проведення судової авто технічної експертизи..

Речові докази по справі, автомобіль «Audi» моделі 80 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до ст.100 КПК України, залишити власнику .

Речові докази по справі, а саме СД диск марки «VIDEX» серійний № B3129WJ16193357LH з відеозаписом з камери зовнішнього відео спостереження №4 залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1