Справа №345/2139/20
Провадження № 1-кп/345/299/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження про обвинувачення: №0000582: ОСОБА_4 , громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -
ВСТАНОВИВ :

24.06.2020 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 240 КК України.
З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п. 4 Постанови КМУ № 59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.
В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим, як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відповідно до Постанови КМУ № 827 від 12.12.1994 із змінами належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Так, 05.06.2020, перебуваючи по місцю свого проживання у АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 , виник протиправний умисел спрямований на незаконне видобування корисних копалин, а саме піщано-гравійної суміші з берегу річки «Чечва».
З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ними дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу гірничого відводу, робочого проекту ОСОБА_4 , взявши з собою лопати та на тракторі марки Т-40М реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з причепом до нього марки 2ПТС-4 реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , які взяв у тимчасове користування у ОСОБА_6 , який не був обізнаний в злочинних намірах останнього, близько 21:00 години поїхав на лівий беріг р. Чечва, що в с. Тужилів, Калуського району Івано-Франківської області.
Перебуваючи на лівому березі р. Чечва, по течії, неподалік сміттєзвалища, на відстані близько 10 м. від дзеркала води, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне видобування корисних копалин, а саме піщано-гравійної суміші, діючи умисно, ОСОБА_4 за допомогою лопати здійснив видобування піщано-гравійної суміші в кількості біля 2,2 м3, яку погрузив на причіп трактора, де був близько 22:30 год. виявлений працівниками поліції.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/11/3-225МРВ/20 зразки ґрунту, вилучені із причепа трактора є не карбонатним піщаним ґрунтом сіро-коричневого кольору з камінням, тобто піщано-гравійною сумішшю.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України - порушення встановлених правил використання надр, а саме у незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Суд розглядає дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

22.06.2020 між сторонами кримінального провадження прокурором та підозрюваним, на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, досягнуто та підписано угоду про визнання винуватості.

Із змісту угоди вбачається, що ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

Сторони дійшли згоди, що за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 240 КК України у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки обвинувачений на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, а також щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи ту обставину, що між обвинуваченим та прокурором було укладено угоду про визнання винуватості, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження відповідно до положень ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.240 ч. 2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

При цьому, в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він розуміє права визначені ст. 474 ч. 4 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.240 ч. 2 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами кримінального провадження покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, як таку, що відповідає вимогам закону.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Суд переконався у підготовчому судовому засіданні, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

До обставин, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості може бути затверджена судом, оскільки її зміст, а порядок укладання відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, очевидною можливістю виконання ним взятих на себе за угодою зобов`язань.

Підстав для відмови у затвердженні угоди відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, в зв`язку з закриттям кримінального провадження, арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді слід скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22.06.2020, укладену в м. Калуш, в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 240 ч. 2 КК України, між прокурором Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 240 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судової експертизиґрунтів в розмірі 1961,40 грн.

На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді на: трактор колісний марки Т-40М, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію машини № НОМЕР_4 , причіп реєстраційний номер НОМЕР_3 марки 2ПТС-4, свідоцтво про реєстрацію машини № НОМЕР_5 , що на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителю АДРЕСА_2 ; три совкові лопати; піщано-гравійну суміш в кількості 2,2 кубічних метри.
Речові докази:

трактор колісний, марки Т-40М, р.н. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію машини № НОМЕР_4 , причіп марки 2ПТС-4, р.н. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію машини № НОМЕР_5 , три совкові лопати; ґрунтову речовину схожу на піщано-гравійну суміш в кількості 2,2 кубічних метри повернути власникам;

взірці піщано-гравійної суміші- знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України, а саме: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя