Справа № 214/9705/19
1-кп/214/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001200 від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001200 від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком на 2 місяці.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є запобігання його спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні

Так, ОСОБА_8 , офіційно не працевлаштований, тривалий час ніде не працює, розлучений, проживав до затримання з неповнолітнім братом, має неповнолітню дитину, яка проживає окремо з матір`ю, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачений має закордонний паспорт, також, знайомий зі свідком ОСОБА_10 та на даний час йому відоме місце мешкання потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі він зможе незаконно виливати на свідка та потерпілого. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_8 , до встановлення його особи, здійснював тиск на батька потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 .

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_6 , кожен окремо, підтримав думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_12 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що на даний час відпала необхідність продовжувати обвинуваченому строки тримання під вартою, оскільки в судовому засіданні вже допитано свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 .

Крім того, на даний час на території України впроваджено карантинні заходи, введено заборону на виїзд за кордон, тому обвинувачений ОСОБА_8 не зможе перетнути кордон України. За таких обставин, ризики зазначені прокурором в клопотанні про продовження строків тримання під вартою не заслуговують на увагу.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , не має міцних соціальних зв`язків, не одружений. Його неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та її новим чоловіком, окремо від обвинуваченого.
Щодо застережень захисника що карантин не дасть можливості обвинуваченому залишити кордони держави, суд вважає що карантинні заходи введені в Україні на певний строк, тому, обвинувачений маючи закордонний паспорт, виданий на його ім`я, буде мати можливість виїхати за межі України безперешкодно. Зазначене вище дає підстави вважати, що останній, знаходячись на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 знайомий зі свідком ОСОБА_10 , а тому існує ризик впливу обвинуваченого на зазначену особу, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
З урахуванням вищевикладеного, у колегії суддів маються підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам. Таким чином, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 2 (два) місяці.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчинено із застосування насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за ознаками: вимога передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження є не доцільним визначати розмір застави.
Керуючись ст.ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 (два) місяці, тобто до 16 червня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2020 року о 12-15 годині

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3