Справа № 461/9197/19
В И Р О К
Іменем України
06 квітня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0004934 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, який неофіційно працевлаштований, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року за ч. 1 ст.185, ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України на строк 01 рік 02 місяці позбавлення волі, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 02 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
01 листопада 2019 року, о 12 год. 30 хв., ОСОБА_5 , маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав куртку, яка належала потерпілому ОСОБА_4 , вийшов з нею з під*їзду на вулицю, виявив у внутрішній кишені зазначеної куртки грошові кошти у сумі 20000,00 грн, дістав та забрав їх собі, а куртку викинув на землю, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачений в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що 01 листопада 2019 року він дійсно йшов вулицею Куліша у м. Львові. В арці під`їзду будинку № 27 побачив купу будівельного сміття, на якому лежала куртка коричневого кольору. Вважаючи що вона нікому не належить, оскільки лежить на мішках з будівельним сміттям, він вирішив забрати цю куртку собі та, взявши її, вийшов на вулицю. Жодних осіб, які б його бачили, на думку обвинуваченого, не було. Знаходячись на вулиці, він почав її роздивлятися і виявив у внутрішній кишені 20000,00 грн.( 100 купюр по 200 грн). Пройшовши ще приблизно 20 метрів, він викинув куртку на тротуар, а грошові кошти забрав собі. У цей час обвинувачений почув, як якийсь чоловік крикнув в його бік, що він загубив куртку, однак обвинувачений, злякавшись, втік. У подальшому він витратив гроші на придбання одягу, повернення боргів, а частину віддав матері. Просив врахувати, що винних дій він не вчиняв, а куртка була його знахідкою. Крім того, під час судового розгляду його матір повернула потерпілому грошові кошти у повному обсязі.

Не дивлячись на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , його вина у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:

- показами потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що 01 листопада 2019 року він з напарником ОСОБА_7 в під`їзді буд. АДРЕСА_2 здійснювали розвантаження будівельних матеріалів. У зв`язку з фізичною працею йому стало спекотно, він зняв свою куртку і положив її на купу мішків з будівельним сміттям, яке знаходилося на відстані приблизно трьох метрів від машини і перебувала в полі його зору. Коли вони з ОСОБА_7 взяли з машини на вулиці великий лист гіпсокартону та заносили його до приміщення будинку, за ними ззаду по під`їзду рухався обвинувачений. Вийшовши знову у під*їзд приблизно через 2-3 хвилини для продовження розвантаження будматеріалів з машини, він побачив, що куртки нема. При цьому, у під*їзді фактично перебували він з ОСОБА_7 та невідомий чоловік, якого в подальшому він впізнав і який викрав його куртку з грошима, а саме ОСОБА_5 . Крім грошей у сумі 20000,00 грн., у куртці були документи, ключі від машини, квартир та гаманець. Просив врахувати, що куртка була майже нова і не могла скидатися на викинуту річ. Незнайома жінка повідомила йому, що хлопець з курткою виходив з під`їзду.

- показами свідка ОСОБА_7 , який зазначив, що він спільно з ОСОБА_4 01 листопада 2019 року в буд. АДРЕСА_2 здійснювали розвантаження будівельних матеріалів.

У зв`язку із фізичною працею, він працював без верхнього одягу. Потерпілий ОСОБА_4 також зняв куртку та положив її в під`їзді. Коли вони носили матеріали, він бачив обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебував біля машини на тротуарі і звідти йому було видно куртку потерпілого. В подальшому, обвинувачений зайшов до під`їзду та йшов за ними поки вони несли гіпсокартон. Повернувшись з квартири знову в під`їзд через декілька хвилин, вони побачили, що незнайомого чоловіка, який йшов за ними вже нема. Свідок спочатку вважав що особа помилилася під`їздом, однак з`ясувалося, що пропала куртка ОСОБА_4 . На голосне обурення потерпілого, якась жінка сказала, що бачила, що куртку виніс інший хлопець;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 20 листопада 2019 року, де зафіксовано як ОСОБА_5 за участі понятих показав механізм своїх дій біля буд. АДРЕСА_2 . Так, обвинувачений показав, що він зайшов в арку (під`їзд) будинку, де побачив купу мішків з будівельним сміттям, на якій лежала куртка. Взявши куртку, він вийшов на вулицю, і по ходу роздивлявся її, перевіряв кишені. Знайшовши у внутрішній кишені гроші, він забрав їх собі. Через декілька метрів викинув куртку, а сам побіг в бік вул. Балабана у місті Львові;

- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12 листопада 2019 року, де зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_4 вказав на особу № 4 ОСОБА_5 як на таку, що 01 листопада 2019 року викрала його куртку з грошовими коштами з під`їзду буд. АДРЕСА_2 ;

- даними протоколу огляду відеозаписів камери відеоспостереження від 08 листопада 2019 року, де зазначено, що слідчим оглядався компакт диск типу DVD-R об`ємом 4,7 GB, що був наданий потерпілим, на якому міститься відеозапис камери з магазину «Пекарня» (м. Львів, вул. Куліша, 21). При відкритті файлу на відеозаписі вбачається вулиця Куліша у м. Львові, тротуар, по якому о 12 год. 38 хв. 01 листопада 2019 року пробігає чоловік, який викидає куртку потерпілого ОСОБА_4 . Зі слів потерпілого, саме ця особа була присутня у під`їзді по АДРЕСА_2 , яка вчинила крадіжку його куртки, в якій були грошові кошти в сумі 20000,00 грн.

Крім того, відеозапис був оглянутий судом в судовому засіданні, з якого вбачається, що 01 листопада 2019 року ОСОБА_5 пробіг по вул. Куліша, кинувши куртку за землю та тримаючи в руках грошові кошти.

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_7 узгоджуються між собою та підтверджуються також вищезазначеними письмовими доказами та відеозаписом з камер спостереження.

Фактичні обставини кримінального правопорушення були визнані й обвинуваченим під час судового розгляду, однак оцінені ним та захисником не як кримінально каране діяння, а як знахідка. У зв`язку з цим просили закрити провадження та звільнити обвинуваченого з під варти у залі судового засідання.

Судом не приймається позиція сторони захисту, що у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення крадіжки, оскільки таке заволодіння майном є знахідкою, з огляду на наступне.

Як зазначено у правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 18 липня 2019 року у справі № 461/31918/14-к, провадження № 51-795км19), заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному або невідомому йому місці (залишене або забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власникові невідомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем втрати і сама не вчиняла будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; ґ) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Натомість у даному випадку, як вбачається з отриманих в судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 , обвинувачений з тротуару бачив, що останні роздягнені носять будівельні матеріали з машини до квартири, рухаючись по під`їзду, і що на купі мішків зі сміттям лежить куртка потерпілого. Він йшов за ними ззаду, і поки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на протязі 2-3 хвилин були відсутні у під`їзді, заносячи в квартиру гіпсокартон, викрав майно потерпілого. Фактичні дії обвинуваченого свідчать про умисел саме таємно заволодіти майном ОСОБА_4 , поки він та його колега заносили речі з під`їзду до квартири і куртка вже не перебувала в полі їх зору.

Не приймаються також судом посилання захисника, що письмові докази сторони обвинувачення є недопустимими згідно вимог КПК України, оскільки відсутнє письмове клопотання прокурора про їх долучення та такі не оголошувалися в судовому засіданні.

Наявність письмового клопотання про долучення доказів не передбачена приписами КПК України, оскільки сторона обвинувачення безпосередньо під час судового розгляду надає докази на підтвердження своєї позиції, які були розкриті стороні захисту та відображені у реєстрі матеріалів досудового розслідування. Крім того, в судовому засіданні, під час надання прокурором доказів, головуючий у справі суддя по кожному доказу запитував у захисника ОСОБА_8 , чи є необхідність повного цитування документів, на що отримував відповідь останнього про недоцільність, оскільки сторона захисту з ними ознайомлена.

Не є виходом за межі висунутого обвинувачення та погіршенням становища ОСОБА_5 , як зазначав захисник, додаткове дослідження відеозапису з метою повного, всебічного з`ясування обставин у справі та усунення протиріч.

Отже, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 повторно вчинене таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує:

- ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, яке віднесене кримінальним законом до категорії злочинів середньої тяжкості;

- особу обвинуваченого, який на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення на обліку у лікаря психіатра не перебував. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 495 від 20 листопада 2019 року ОСОБА_5 психічними хворобами не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин, синдром залежності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; за місцем проживання характеризується посередньо;

-дані досудової доповіді, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_5 становить високу небезпеку для суспільства та високу ймовірність повторного вчинення злочинів, а його виправлення неможливе без ізоляції та реального відбуття покарання у виді позбавлення або обмеження волі;

- відсутність обставин, які відповідно до статей 66, 67 Кримінального кодексу України пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 .

Відшкодування під час судового розгляду в повному обсязі спричиненої злочином шкоди потерпілому не може вважатися судом щирим каяттям на підставі правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к.

Відтак, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів. При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 засуджується за вчинення злочину після постановлення стосовно нього вироку Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року за ч. 1, 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, яким обвинуваченого засуджено до 01 року 02 місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 02 роки.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні злочину, обраний судом вид та міру покарання, наявність підстав вважати, що ОСОБА_5 з огляду на дані про його особу зможе ухилитися від виконання вироку суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов заявлений не був, процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком 02 (два) роки позбавлення волі, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 19 вересня 2019 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_5 покарання у виді 02 (двох) років 06 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання з 13 листопада 2019 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишити без зміни, - у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України попереднє ув`язнення з моменту затримання з 13 листопада 2019 року зарахувати в строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речовий доказ: DVD-диск із записом камер відеоспостереження зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1