Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002250 від 16 травня 2017 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красіне Криворізького району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання термін його попереднього ув`язнення, з дня його фактичного затримання, тобто з 10 серпня 2018 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 10 серпня 2018 року, тобто з дня його фактичного затримання.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

За вироком суду ОСОБА_7 08 березня 2017 року, приблизно о 08 год. 40 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись з метою незаконного заволодіння чужим майном, за попередньою змовою із ОСОБА_10 (засудженим вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2018 року, який набрав законної сили 02 травня 2018 року), знаходячись на другому поверсі переходу від складу до офісного приміщення, що на території ТДВ «Луцькпластмас» за адресою: м. Луцьк, вул. Рівненська, 76 А, вчинили напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , який виразився у нанесенні ОСОБА_7 ззаду одного удару дерев`яною палицею в потиличну ділянку голови потерпілого, в результаті чого останній отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легкі тілесні ушкодження, від чого потерпілий впав на підлогу та випустив із рук пакет, у якому знаходились грошові кошти в сумі 33300 грн. Після цього ОСОБА_10 незаконно заволодів вказаним пакетом із наявними грошовими коштами, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 33300 грн.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 покликається на незаконність вироку суду першої інстанції, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вказує на неправильну оцінку судом показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, даних в судовому засіданні; недопустимість поданих стороною обвинувачення письмових доказів та копії диску з камер відеоспостереження, зокрема, і здобутих стороною обвинувачення після завершення досудового слідства і відкритих стороні захисту під час судового розгляду справи по суті.
Вважає, що вина обвинуваченого не доведена. Разом з тим, зазначає, що якщо припустити винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає призначене покарання надто суворим. У випадку доведеності вини ОСОБА_7 , на думку, захисника, слід призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 187 КК України.
Просить дослідити усі обставини та докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 . Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2019 року скасувати і закрити кримінальне провадження за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Прокурор ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 не відноситься до жодної з категорій осіб, які в силу свого віку, стану чи процесуальної поведінки заслуговують на менш тяжке покарання. В ході судового розгляду ОСОБА_7 жодним чином не розкаявся, що свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, злочин вчинив із застосуванням насильства відносно потерпілого, що у своїй сукупності свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства. Збитки не відшкодував, у зв`язку із чим потерпілий наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.
Вказує, що постановляючи вирок стосовно ОСОБА_7 , суд хоч і дослідив усі дані, що характеризують його особу та дані, які свідчать про його поведінку у минулому, однак належним чином не врахував зазначені обставини справи, що призвело до безпідставного призначення ОСОБА_7 покарання ближче до мінімального строку, встановленого санкцією ч.2 ст. 187 КК України, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, і є явно недостатнім для виправлення останнього, попередження вчинення ним нових злочинів.
Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного майна на праві приватної власності. В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника і прокурора не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і грунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Свій висновок суд першої інстанції, незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він не причетний до інкримінованого йому злочину, оскільки не знаходився на місці вчинення злочину в той день, при цьому точно не пам`ятає, де знаходився того дня, можливо робив ремонти квартир на 33-40 кварталі у Луцьку, обґрунтував поясненнями потерпілого, свідків, письмовими доказами.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений також вказав, що він інкримінованого злочину не вчиняв, вважає, що його незаконно притягнули до кримінальної відповідальності
Так, зокрема як вбачається з вироку суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_11 з приводу подій, які мали місце 08 березня 2017 року, ствердно вказав в судовому засіданні суду першої інстанції, при встановлених судом обставинах, на ОСОБА_7 , як одного з незнайомих йому двох молодих людей, яких він побачив, піднявшись сходами на другий поверх та ввійшовши до переходу. Пояснив, що пройшовши повз них, йдучи через перехід до складу офісного приміщення, оскільки мав занести в касу підприємства грошові кошти в сумі 33300 грн., отримав удар ззаду по голові, внаслідок чого впав і в нього з рук вилетів пакет, в якому були гроші. Намагаючись встати, він побачив як двоє хлопців, яких він перед тим бачив, швидко збирали гроші, які розсипались. Намагався їх догнати і, вийшовши на вулицю, побачив, як дані особи бігли до виходу із території ТДВ «Луцькпластмас». Він кричав щоб їх зупинили, однак ніхто йому не допоміг.
З показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , наданих суду першої інстанції, вбачається, що 08 березня 2017 року вони бачили як із території підприємства вибігло двоє хлопців, а за ними побіг третій ? працівник підприємства ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_13 зазначив, що бачив як у ОСОБА_11 йшла кров із голови.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_14 , пояснив, що 08 березня 2017 року, приблизно о 09 год., на склад підприємства, де він працює, прибіг їх логіст ОСОБА_11 з побитою головою та повідомив, що його побили двоє хлопців та забрали приблизно 30000 грн. Повідомив, що за декілька днів до злочину біля входу на територію ТДВ «Луцькпластмас» він бачив ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції вказав про те, що логіст ОСОБА_11 щоранку несе зі складу підприємства гроші в касу підприємства і про це було відомо багатьом особам.
Зазначене повністю узгоджуються і з іншими дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами, а саме:
- даними протоколу огляду місця події від 08 березня 2017 року з фототаблицями та диском, згідно якого зафіксовано загальне розташування будівель на території «Луцькпластмас», безпосереднє місце вчинення злочину перехід, що розташований на другому поверсі будівлі, а також в ході огляду встановлено наявність камер відеоспостереження, із яких вилучено відеозаписи подій, що мали місце 08 березня 2017 року;
- даними протоколу огляду документу (відеозапису) від 26 квітня 2017 року з доданими фототаблицями до нього, яким зафіксовано факт вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_11 08 березня 2017 року;
- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання з доданими фототаблицями від 26 квітня 2017 року та від 28 серпня 2018 року, якими зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , відповідно, як осіб, які вчинили на нього розбійний напад 08 березня 2017 року;
- даними висновку судово-медичної експертизи № 204 від 09 березня 2017 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів /предмету/, цілком можливо в час, вказаний підекспертним.
Не залишилось без оцінки суду першої інстанції і показання обвинуваченого з приводу його непричетності до вчиненого, які судом не взяті до уваги і розцінені як намагання ухилитись від встановленої кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин та понесення законного покарання.
З наведенням відповідних обґрунтованих мотивів судом першої інстанції не взято до уваги і доводи сторони захисту щодо недопустимості письмових доказів, наданих стороною обвинувачення.
При апеляційному перегляді оскаржуваного вироку прокурором наголошено, що наявні в матеріалах даного кримінального провадження докази, зокрема на а.с.28-61 Т.№ 1, на які вказував захисник, виділені з матеріалів досудового розслідування по іншому кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_10 у світлокопіях із збереженням оригіналів у кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_10 . Прокурор зазначила, що з цього приводу стороною захисту під час судового розгляду в суді першої інстанції жодних клопотань не подавалось. Зазначила, що всі матеріали у даному кримінальному провадженні були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній інстанції не заперечив, що під час судового засідання в суді першої інстанції всі матеріали були надані.
З огляду на викладене суд дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_7 , які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинені за попередньою змовою групою осіб підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 187 КК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином; дані про особу винного, зокрема, його молодий вік (1994 року народження), інформацію про стан здоров`я, який на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває та за допомогою до них не звертався, вперше притягується до кримінальної відповідальності, інформацію про те, що збитки у кримінальному провадженні не відшкодовано, думку потерпілого, який просив покарати суворо обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства.
Найбільш небезпечним корисливим злочином проти власності, пов`язаним з незаконним обертанням чужого майна на користь винного або інших осіб є розбій. Його обов`язковим додатковим об`єктом виступають життя і здоров`я потерпілих, що є найбільшою соціальною цінністю.

За наведеного, колегія суддів вважає, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, визначене місцевим судом обвинуваченому покарання, наближене до мінімального, у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, передбачене санкцією статті за інкримінований злочин є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з цим доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів, враховуючи, дотримання судом першої інстанції належним чином вимог ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому з відповідним мотивуванням саме такого його (покарання) призначення, вважає недостатніми для висновку про те, що призначене покарання обвинуваченому, є явно несправедливим через м`якість.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженимОСОБА_7 , який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3