У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.02.2020 року, якою

засудженому: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Апостольського району Дніпропетровської області, громадянину України, засудженому вироком Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 23 березня 2017 року за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до 6 років позбавлення волі. Відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року вирок Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 23 березня 2017 року приведено у відповідність до законодавства України.

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

засуджений: ОСОБА_5

_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/812/482/20 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.
Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі дані, що свідчать про його виправлення.

Також, зазначає, що його мати потребує допомоги .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 23 березня 2017 року засуджений за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року вирок Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 23 березня 2017 року приведено у відповідність до законодавства України та постановлено вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі.
З 05 листопада 2019 року відбуває покарання у Арбузинській виправній колонії Миколаївської області № 83.

Враховуючи дані про відбування ОСОБА_5 покарання, а саме те, що загалом за весь період відбування покарання він має 2 стягнення, його характеристики протягом всього строку відбування покарання, нетривалість періоду позитивних зрушень, суд прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли свого підтвердження, тому суд прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення засудженого на підтримку своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Вироком Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 23 березня 2017 року засуджений за ч. 1 ст. 30, ч. 5 ст. ст. 228.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року вирок Рибінського міського суду Ярославської області Російської Федерації від 23 березня 2017 року приведено у відповідність до законодавства України та постановлено вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі.
На момент розгляду клопотання судом першої інстанції засуджений вже відбув 3/4 частини строку покарання, призначеного судом.
Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні клопотання останнього.
Колегія суддів з даним висновком погоджується.
Так, згідно положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 17 вказаної постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.
Вказана норма вимагає від суду ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.
Так, як вбачається з матеріалів судового провадження засуджений ОСОБА_5 в період відбування покарання 5 разів заохочувався та 2 рази піддавався стягненням: за перекрикування зі спецконтингентом зі сусідніх камер, відмову зайняти своє спальне місце і виконати команду «Відбій».
Також, із матеріалів судового провадження та особової справи ОСОБА_5 вбачається, що на засіданні комісії 24 грудня 2019 року розглядалося питання, про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням та засудженому було відмовлено, також 28 січня 2020 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та також ОСОБА_5 було відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення.
З характеристики, затвердженої начальником державної установи "Арбузинська виправна колонія (№83)" від 24 грудня 2019 року , вбачається, що засуджений ОСОБА_5 не працевлаштований, у колі засуджених не конфліктний, на критику в свою адресу реагує адекватно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе, при спілкуванні скритий. Спальне місце не утримає в чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, недбало ставиться до майна установи та предметів, якими користується, догляд за ними не здійснює. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально через особисту неорганізованість. Виконує роботи з самообслуговування та по благоустрою колонії. Не висловлював бажання приймати особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Подолання наркотичної залежності».
Дана характеристика була досліджена судом першої інстанції, та суд враховуючи всі дані прийшов до висновку, що оскільки період, протягом якого відбулися позитивні зрушення, є занадто нетривалим, то він не може свідчити про виправлення засудженого.
Так, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи наведене судом першої інстанції та дані особової справи засудженого, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та інших нормативних актів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.02.2020року, якою засудженому ОСОБА_5 , відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: