Справа № 487/1838/19
Провадження № 1-кс/487/1274/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 03.07.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.06.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, зареєстровані 15.06.2018 року, за ч. 1 ст. 375 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася 23.07.2019 року до Заводського районного суду міста Миколаєва зі скаргою, в якій просила: скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 03.07.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.06.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, зареєстровані 15.06.2018 року, за ч. 1 ст. 375 КК України; зобов`язати слідчого: дослідити всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження №0000037 від 15.06.2018 року, зазначені у скарзі ОСОБА_3 від 15.07.2018 року; надати належну правовому оцінку вказаним обставинам; забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень у кримінальному проваджені.
В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначила, що слідчий у постанові, що оскаржується, зазначив, що будь-яких документів щодо винесення неправосудного рішення суддею ОСОБА_6 скаржниця не надала, та не змогла пояснити, чому саме пропущений строк суддею є рішенням, в котрому вбачається неправосудність. При цьому слідчий не застосував вимоги ч. 2 ст. 263 ЦПК України, ч. 2 ст. 6 Конституції України та ч. 1 ст. 2 КПК України. В результаті слідчий проігнорував той факт, що суддя ОСОБА_6 ухвалою від 24.10.2017 року по цивільній справі №490/8882/17 відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської місцевої прокуратури №1 та Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївські області про відшкодування майнової шкоди у сумі 8638 гривень та моральної шкоди у сумі 50 000 гривень, та призначив розгляд справи на 20.02.2018 року, тобто з порушенням строків, зазначених в ч. 1 ст. 157 ЦПК України та ч. 1 ст. 210 ЦПК України. Слідчий ДБР не з`ясував того факту, що суддя ОСОБА_6 призначенням розгляду справи на 20.02.2018 року ухвалив рішення з недотриманням норм процесуального права, тобто незаконного або завідомо неправосудного рішення (ч. 1 ст. 375 КК України). Слідчий ДБР не з`ясував, що суддя ОСОБА_6 призначенням розгляду справи на 20.02.2018 року порушив права скаржника, зазначені в ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав лини і основоположних свобод, ч.1 та ч. 2 ст. 121 ЦПК України. Слідчий ДБР навмисно проігнорував той факт, що скаржник в ході підготовки до розгляду суддею ОСОБА_6 цивільної справи №490/8882/17 та здійснення досудового розслідування кримінального провадження вчиненого цим суддею за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 375 КК України, сплатила адвокату ОСОБА_4 за надання юридичних послуг 7000 гривень. Завідомо неправосудне рішення судді ОСОБА_6 завдало скаржнику моральної втрати, призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Слідчий ДБР навмисно проігнорував той факт, що документом щодо винесення неправосудного рішення суддею ОСОБА_6 є саме його ухвала від 24.10.2017 року у цивільній справі №490/8882/17. Не застосування Законів України при ухваленні судових рішень є ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Слідчий ДБР, в порушення вимог ч. 1 ст. 223 КПК України, не здійснив слідчих дій, спрямованих та отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів. Зокрема, не дослідив того факту, що ціллю ухвалення суддею ОСОБА_6 завідомо неправосудного рішення може бути умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для Миколаївської місцевої прокуратури №1, тобто здійснення дії за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Не дослідив можливість призначення суддею ОСОБА_6 інших справ з порушенням строків, визначених нормами процесуального права. В результаті слідчий ДБР: не дослідив всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження №0000037 від 15.06.2018 року, не надав належної правої оцінки вказаним обставинам, не забезпечив прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. За такого, висновок слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним, а в його діях мають місце ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.11.2019 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 .
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 22.01.2020 року скасовано ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.11.2019 року та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу та наполягав на її задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту викладених у скарзі доводів.
Слідчий у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд скарги без його участі, відповідно до якої просив відмовити у задоволенні скарги.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Вислухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000037, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України , за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.05.2018 року уповноважених осіб прокуратури Миколаївської області зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, які містяться у заяві ОСОБА_3 за №1/БІВ-12 від 09.01.2018 року.
Згідно змісту заяви ОСОБА_3 за №1/БІВ-12 від 09.01.2018 року, суддею Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 було обмежено її конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, оскільки винесено ухвалу про відкриття провадження, якою справу за її позовом було призначено до розгляду у судовому засіданні у термін понад п`ять місяців.
На виконання ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.05.2018 року прокуратурою Миколаївської області 14.06.2018 року відомості по заяві ОСОБА_3 від 09.01.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Провадження зареєстровано 15.06.2018 року.
Постановою прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури від 22.08.2018 року кримінальні провадження №0000037 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 375 КК України, №0000038 від 15.06.2018 за ч. 2 ст. 189 КК України, №0000039 від 15.06.2018 за ч. 3 ст. 191 КК України, №0000040 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 374 КК України, №0000041 від 15.06.2018 за ч. 1 ст.365 КК України, №0000042 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 366 КК України, №0000043 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 366 КК України, №0000044 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 365 КК України, №0000045 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 375 КК України, №0000046 від 15.06.2018 за ч. 1 ст. 366 КК України, №0000055 від 04.07.2018 за ч. 1 ст. 366 КК України, №0000056 від 04.07.2018 за ч. 1 ст. 365 КК України були об`єднанні в одне провадження та зареєстровані в ЄРДР під № 0000037.

Постановою прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури від 16.11.2018 року з матеріалів кримінального провадження №0000037 матеріали досудових розслідувань щодо вчинення невстановленими особами кримінальних правопорушень, було виділено в декілька кримінальних проваджень, а саме: за ч. 2 ст. 189 КК України; ч. 3 ст. 191 КК України; ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375 КК України; за ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України; за ч. 1 ст. 366 КК України.

Після виділення матеріалів, у кримінальному провадженні №0000037 продовжено здійснення розслідування за ч. 1 ст. 375 КК України.

Постановою прокурора відділу прокуратури Миколаївської області від 18.01.2019 року проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000037 доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві.

Згідно з дорученням від 25.03.2019 року проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 .

Після проведення слідчих дій, в тому числі щодо допиту ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та дослідження зібраних у справі письмових доказів, постановою від 03.07.2019 року слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 кримінальне провадження №0000037 за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.375 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, та спливу строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, де жодній особі не було повідомлено про підозру.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 КК України передбачена відповідальність за постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови, яка карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Отже, злочин, передбачений ч. 1 ст. 375 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.
Згідно ч. 5 ст. 294 КПК України, строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Отже, закриття провадження з підстав, визначених у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, є обов`язком, а не правом слідчого та прокурора.
Як зазначалось раніше, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, були внесені 14.06.2018 року; провадження зареєстровано 15.06.2018 року.
Таким чином, встановивши, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, визначений статтею 219 КПК України, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, слідчий, виконуючи свій обов`язок, правомірно прийняв постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_6 від 24.10.2017 року по цивільній справі №490/8882/17 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської місцевої прокуратури №1, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївські області про відшкодування збитків, майнової шкоди та моральної шкоди.
Судове засідання у справі призначено на 20.02.2018 року на 11:00 годину.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України, ухвала є видом судового рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 2 ст. 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
За змістом ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Статтею 126 Конституції України встановлено, що суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції вже неодноразово надавав свої висновки щодо правозастосування ст. 375 КК України, які містяться у постановах Верховного Суду України №5-24кс14 від 20 листопада 2014 року та №5-56кс15 від 18 червня 2015 року, постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа №520/8135/15, провадження №51-203км17), від 05 березня 2019 року (справа №759/15166/15, провадження №51-16км17) та від 20 червня 2019 року (справа № 399/383/15, провадження № 51-9608 км 18) тощо.
Зокрема, в цих висновках констатовано, що на законодавчому рівні не визначено поняття «неправосудне судове рішення», не розтлумачено його і Конституційним Судом України, відсутні підстави ототожнювати його з такими поняттями, як «незаконне» та «необґрунтоване», а також немає підстав стверджувати, що неправосудне судове рішення це у будь-якому випадку таке рішення, яке було скасовано вищою судовою інстанцією. Крім цього, наголошено, що поняття «неправосудне судове рішення» у поєднанні з вказівкою на «завідомість» його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, його свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і (або) фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя. Про неправосудність судового рішення може свідчити умисне викривлення фактичних обставин справи, спотворення фактичних даних тощо.
Зазначений злочин є злочином проти правосуддя, відповідно об`єктом цього злочину є суспільні відносини, що складаються у сфері здійснення правосуддя, зокрема ухвалення суддею ухвали.
Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у вчиненні певних дій, які виражені в постановленні неправосудного рішення.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК, характеризується виключно прямим умислом з обов`язковою наявністю мотиву.
Перевірка дотримання вимог закону та повнота розгляду справи входить виключно до повноважень суду апеляційної інстанції під час перегляду рішень суду першої інстанції.
Згідно тексту оскаржуваної постанови від 03.07.2019 року, в ході досудового розслідування факт завідомо неправосудного рішення не знайшов свого об`єктивного підтвердження. При цьому, будь-яких даних, які б вказували на протиправність дій судді ОСОБА_6 , що підлягають кримінальні відповідальності, здобуто не було.
З огляду на викладене, у зв`язку із встановленням відсутності в діях судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, слідчим правомірно була винесена постанова про закриття кримінального провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Доводи скаржниці щодо передчасності висновку слідчого щодо закриття кримінального провадження, ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм чинного законодавства України та не свідчать про неправомірність прийнятої постанови.

При цьому, вказівка на не врахування слідчим ДБР: розміру позовних вимог, порушення прав скаржника у зв`язку з несвоєчасним призначенням судового розгляду, сплати коштів за правничу допомогу, наявності моральних втрат скаржниці, можливості призначення інших справ з порушенням строків не свідчать про наявність в діях судді ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Твердження скаржниці про те, що ціллю ухвалення суддею ОСОБА_6 завідомо неправосудного рішення може бути умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для Миколаївської місцевої прокуратури №1, тобто здійснення дії за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, - має характер припущення. При цьому, згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставин кримінального провадження, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 03.07.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.06.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, зареєстровані 15.06.2018 року, за ч. 1 ст. 375 КК України задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 62, 126 Конституції України, ст.ст. 12, 375 КК України, ст.ст. 258, 263, 353, 376 ЦПК України, ст. ст. 2, 3, 7, 9, 91-94, 110, 214, 219, 284, 294, 303-307, 309, 368, 370, 372, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 від 03.07.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 14.06.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, зареєстровані 15.06.2018 року, за ч. 1 ст. 375 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 06.03.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1