Провадження № 1-кс/947/5407/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002270 від 17.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження.
Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа в невстановленому місці і в невстановлений час вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, а об`єктом злочинного посягання обрали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа, близько 06:00 години, 17.11.2019 прибули на автомобілі марки «Mazda», номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи виконання злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа, переконавшись, що у квартирі нікого немає, пошкодивши два врізних замки, відчинили двері квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку та проникли до її приміщення.

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на заволодіння майном потерпілого, шляхом крадіжки, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю господаря квартири, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа таємно викрали золотий браслет плетіння «Плоский снейк» вагою 4,08 г, золоту жіночу каблучку вагою 4 г, золотий джгут плетіння «Бісмарк» вагою 11 г, золотий хрестик вагою 5 г та інші золоті прикраси загальною вартістю 13000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 315 120 гривень, а також сейф, у якому знаходились гроші в сумі 212 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 5 138 880 гривень, 1000 євро, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 26 660 гривень, 2000 швейцарських франків, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 49 040 гривень, годинник фірми «Tissot», вартістю 700 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 16 968 гривень, гладкоствольну рушницю марки «МР153» номер НОМЕР_2 і набої до неї вартістю 600 доларів, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 14 544 гривень, мисливський карабін CZ550 серії НОМЕР_3 та набої до нього вартістю 1200 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 29 088 гривень, мисливський карабін CZ455LUX серії НОМЕР_4 вартістю 1000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 24 240 гривень, мобільні телефони Nokia N73, Nokia 515, Nokia 6600 та Panasonic, вартість яких встановлюється, що належать потерпілому ОСОБА_8 , документи на зброю та паспорти для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 загалом заволодівши майном потерпілого на загальну суму 5 614 540 гривень, що більше, ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та визнається особливо великим розміром.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа покинули місце злочину на автомобілі марки «Mazda» номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.

Встановлено, що фігуранти підтримують злочинний зв`язок з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 і використовує автомобіль марки «Renault» державний знак НОМЕР_5 , який усвідомлений про злочинну діяльність фігурантів, надає своє житло для зберігання викраденого майна та надає своє мешкання для тимчасового перебування фігурантів.

Під час розслідування керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, фіксації вчинення кримінальних правопорушення, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 30.04.2020 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобах, а також за місцем мешкання осіб, які ймовірно причетні до скоєння вказаних та аналогічних злочинів, можуть приховувати речові докази та засоби вчинення злочинів.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, 30.04.2020 було проведено обшук в автомобілі «Renault» державний знак НОМЕР_5 , який знаходиться в користуванні ОСОБА_11 , під час якого було виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно.

Постановою слідчого від 30.04.2020, вище перелічене вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що воно є об`єктом протиправних дій, які зберегли на собі сліди вчинення зазначених протиправних діянь, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.
Враховуючи, що у вилучені металеві предмети, антирадар є засобами вчинення злочинів, а кепки могли використовуватись при вчиненні злочинів для прикриття обличчя, у зв`язку з чим накладання арешту на вилучене майно є необхідним для проведення додаткових, детальних оглядів, аналізу, проведенні слідчих дій, призначенні судових експертиз, з метою отримання доказів, виявлення та сприяння розкриттю аналогічних злочинів і мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з вказаним клопотання про арешт майна.

Крім того, сторона обвинувачення просить слідчого суддю поновити пропущені процесуальні строки на звернення з клопотанням про арешт майна, обґрунтовуючи своє клопотання проведенням великого об`єму невідкладних слідчих дій: оформлення затримання підозрюваних осіб, пред`явлення повідомлень про підозру, допиту свідків, в зв`язку з чим з поважних причин, не надалось можливим у визначений законодавством термін звернутись до суду з метою накладення арешту на майно, крім того, наступні дні з 01.05.2020 по 03.05.2020 є вихідними.

Від прокурора надійшла заява про розгляд поданого клопотання за його відсутності.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт до суду не з`явилася, згідно наявного рапорту про дату та час судового засідання така особа була повідомлена належним чином.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

2. Вирішення клопотання сторони обвинувачення про поновлення процесуальних строків для звернення з клопотанням про арешт майна.
Згідно абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Як вбачається з матеріалів, які долучені до даного клопотання, слідча (розшукова) дія у вигляді обшуку, за результатами проведення якої й відбулося вилучення зазначеного у клопотанні майна здійснювалася на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 року про надання дозволу на проведення обшуку, при цьому виконання вказаної ухвали слідчого судді відбулося 30.04.2020 року (протокол обшуку від 30.04.2020 року), відтак сторона обвинувачення у відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України зобов`язана була звернутися з клопотанням про арешт майна протягом 48 годин після вилучення майна, між тим клопотання про арешт майна подано до суду лише 04.05.2020 року.
Оскільки сторона обвинувачення звертається з клопотанням про поновлення процесуального строку для звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, враховуючи доводи сторони обвинувачення в частині необхідності оформлення затримання підозрюваних осіб, пред`явлення повідомлень про підозру, проведення допитів свідків, а також враховуючі подальші вихідні дні з 01.05.2020 року по 03.05.2020 року, з огляду на ту обставину, що таке клопотання було подано в перший робочий день після вилучення майна, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання в цій частині та поновлення процесуальних строків на звернення з даним клопотанням до слідчого судді.
3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

4. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України.
Як вбачається з поданого клопотання, а також долучених до нього матеріалів (ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2020 року та протоколу обшуку від 30.04.2020 року), слідча (розшукова) дія у вигляді обшуку у транспортному засобі, який перебуває у користуванні ОСОБА_12 , проводилася на підставі ухвали слідчого судді, в свою чергу в ході його проведення було виявлено та вилучено предмети, які могли використовуватися як засоби та знаряддя вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, частина з яких (прибори для примусового відкриття дверей), могла бути крім того набутою кримінально-протиправним шляхом, що свідчить про відповідність вилученого майна категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Таким чином, з огляду на викладене, перед слідчим суддею доведено існування підстав вважати, що обумовлені слідчим суддею речі є доказами в рамках даного кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про наявність у слідчого судді підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

В свою чергу, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), яке ймовірно в подальшому буде використовуватися при проведенні відповідних процесуальних дій з ним (експертиз, оглядів тощо).

5. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучені речі відповідають категорії речових доказів. Відтак, оскільки вилучені речі можуть використовуватися як докази, зокрема, на підтвердження причетності громадянина ОСОБА_12 до вчинення кримінальних правопорушень за обставинами даного кримінального провадження (причетність якого на теперішній час перевіряється), в зв`язку з чим не виключено в такому випадку набуття останнім відповідного процесуального статусу в рамках такого кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що завданням арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність запобігання його приховування, псування та знищення з боку громадянина ОСОБА_13 .

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.
Відтак, з метою забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), забезпечення проведення відповідних процесуальних дій з вилученим майном (експертиз, оглядів тощо), й наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні предмети зокрема.
6. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зазначеної у клопотанні особи ( ОСОБА_12 ), пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
Крім того, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде встановлено добросовісних набувачів означеного майна, такі особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
7. Висновки слідчого судді.
За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Поновити процесуальні строки на звернення з даним клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0002270 від 17.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено в автомобілі «Renault» державний знак НОМЕР_5 , який знаходиться в користуванні ОСОБА_11 , із забороною володіння, користування та розпорядження, а саме на:

-шкіряну ключницю та чохол з окулярів в яких міститься 71 предмет, за конструктивними ознаками схожі з приборами для примусового відчинення дверей,

-антирадар «Beltronics» серійний номер ВТ,

-кепки-бесболки в кількості 3 штук чорного кольору.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1