Справа №:755/1931/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Прокурор у судовому засіданні клопотав про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник заперечували щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.
Що стосується клопотання прокурора про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою, суд приходить до наступного.
У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходяться кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0008480 від 11 вересня 2018 року та № 0001635 від 25 лютого 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України з можливістю внесення застави.

Відповідно до довідки начальника ВКВСР № 08/10046 від 06.05.2019 року, ОСОБА_3 звільнений з-під варти 03.05.2019 року, згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року під заставу у розмірі 153 680 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судові засідання, призначені на 07.11.2019 року, 15.11.2019 року, 11.12.2019 року, 21.01.2020 року та 06.02.2020 року, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило.
Ухвалами суду від 07.11.2019 року, 15.11.2019 року, 11.12.2019 року та 21.01.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано привід, виконання якого доручено начальнику Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.
Ухвалою від 06 лютого 2020 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 з метою його приводу для розгляду клопотання про зміну йому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою.

13.04.2020 року в судове засідання доставлено обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно ж до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені п. 1 п. 3 ч. 1 цієї статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу та визначені у п. 1-п. 11 ч. 1 вказаної статті.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Водночас ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжкий злочином, за які законом передбачене покарання до шести років позбавлення волі.
Також згідно ст. 178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, те, що він ухилився від явки до суду і був оголошений в розшук та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_3 судом, на даному етапі не встановлено та сторонами не доведено, у зв`язку з чим суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав визначати розмір застави обвинуваченому, оскільки щодо останнього у даному кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений обвинуваченим.
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Враховуючи, що обвинувачений будучи звільненим з-під варти 03.05.2019 року, згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року під заставу у розмірі 153 680 гривень, порушив покладений на ного обов`язок щодо явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, суд вважає за необхідним сплачену заставу звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. ст.ст.131, 132, 176-179, 183-184, 193, 194, 369 КПК України, суд, -
у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з застави на тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на час розгляду кримінального провадження в суді строком на 60 днів, тобто до 11 червня 2020 року, включно, взявши його під варту в залі суду.

Заставу сплачену на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року грошові кошти у розмірі 153 680 гривень звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: