Справа № 308/9177/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0002246 від 19.07.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, із неповною загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням в кримінальному провадженні № 0002246 від 19.07.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано, тим, що 19 липня 2019 року слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002246 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий вказує, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 22.03.2018 Перечинським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання строком на три роки, та будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000249 від 26.02.2017 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 277 ч. 1 КК України (обвинувальний акт скеровано до Ужгородського міськрайонного суду для розгляду по суті) на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 липня 2019 року близько 05 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, із корисливим мотивом, із метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна перебуваючи на терасі закладу «ПАБ Про», що в м. Ужгороді по вулиці Б.Хмельницького,3А, підійшов до громадянина ОСОБА_7 та без застосування насильства шляхом ривка відкрито заволодів сумкою марки «Langsa», вартість якої згідно висновку експерта становить 217 гривень 00 копійок чорного кольору, всередині якої знаходилися паспорт громадянина України та банківська картка.

Після вчинення зазначених протиправних дій, ОСОБА_5 разом із викраденим майном покинув місце події.

Як вказано в клопотанні 19.09.2019 ОСОБА_5 органом досудового розслідування за погодженням із процесуальним керівником повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викрадені чужого майна (грабежі),вчиненому повторно.

Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від громадянина ОСОБА_7 від 19.07.2019, протоколом огляду місця події від 19.07.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 20.07.2019, протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_9 від 30.07.2019, протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_12 , протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками потерпілого ОСОБА_7 від 13.09.2019, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 19.09.2019 року.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою для застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Із змісту частини другої цієї ж статті випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 2 статті 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів, про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини та утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 цього ж Кодексу, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення яких законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину може незаконно впливати на потерпілих, свідків, шляхом їх підкупу або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інші кримінальне правопорушення, (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик його протиправної поведінки.

Як вказано в клопотання, існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення зокрема, тим що ОСОБА_5 офіційно ніде не працює, неодружений, його майновий стан є незадовільним, та єдиним його джерелом існування є вчинення аналогічних злочинів проти власності, міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 не має.

Крім того, ОСОБА_5 має реальну можливість впливати на свідків та потерпілого, оскільки останньому відомо місце проживання потерпілого, а тому він може незаконно впливати на ОСОБА_7 для зміни його показань.

Окрім того в клопотанні вказано, що зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні даного злочину, з врахуванням викладеного, в сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Згідно із позиції ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію і соціальні наслідки, які роблять виправданим затримання, принаймні, протягом певного часу.

Так, слід врахувати реакцію мешканців Ужгорода та соціальні наслідки даного правопорушення, адже, враховуючи спосіб вчинення злочину, місце та час, оскільки вчинено у житловому кварталі, воно викликало неабиякий суспільний резонанс, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є цілком виправданим.

Затримання та тримання під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Як вказано в клопотання, у даному випадку ініціювання перед слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наслідком ретельного дослідження обставин кримінального правопорушення, а також особи підозрюваного. Висновки сторони обвинувачення, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом є не припущенням, а об`єктивною дійсністю.

На думку слідчого, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України, оскільки ОСОБА_5 постійного місця проживання не має та ніде не працює.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 - 178, 183, 184, 194 КІІК України, слідчий просить: застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, із неповною загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання. Крім того, просив врахувати особу його підозрюваного, останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу. Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від громадянина ОСОБА_7 від 19.07.2019, протоколом огляду місця події від 19.07.2019, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 20.07.2019, протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_9 від 30.07.2019, протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка гр. ОСОБА_12 , протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками потерпілого ОСОБА_7 від 13.09.2019, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 19.09.2019 року.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину. При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

28.10.2019 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, копію якого додано до матеріалів клопотання.

Окрім того, відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2019 року, задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 , у кримінальному провадженні № 0002246 від 19.07.2019 та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Ужгородського району, с. Минай, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною початковою освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

12.12.2019 року було фактично затримано гр. ОСОБА_5 відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Окрім того, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, так санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років. Так, згідно ст.12 КК України, злочин в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до тяжких злочинів.

Слідчий суддя вважає, що є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний може з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину може незаконно впливати на потерпілих, свідків, шляхом їх підкупу або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інші кримінальне правопорушення, (п. 5 ст. 177 КПК України) та існує ризик його протиправної поведінки.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 , раніше судимий 22.03.2018 Перечинським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання строком на три роки, та будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000249 від 26.02.2017 року за ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 277 ч. 1 КК України (обвинувальний акт скеровано до Ужгородського міськрайонного суду для розгляду по суті), тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, та з огляду на те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку, та будучи засудженим за аналогічний злочин, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

До того ж, крім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_5 постійного місця проживання не має, за місцем реєстрації був відсутній тривалий час, офіційно не працює, його майновий стан є незадовільним, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зі слів має на утриманні малолітню дитину,

При цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 на виклики не з`являється, за місцем реєстрації останні два місяці відсутній. Повідомлення про підозру від 19.09.2019 року було вручено йому та його захиснику 28 жовтня 2019 року, у зв`язку з перебуванням останніх в іншому кримінальному провадженні в суді.

Твердження сторони захисту про наявність захворювань у його малолітньої дитини та матері, які проживають за місцем його реєстрації не підтверджено жодними доказами.

Слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного. В зв`язку з чим клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу, задоволенню не підлягає.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.

Слідчий суддя, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звертає увагу на обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно останнього у виді тримання під вартою.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, виходить з вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, і вважає, що розмір застави, враховуючи його майновий та сімейний стан, відсутність постійного місця роботи, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення в якому підозрюється, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, та який є помірним для нього, передбачений цим Кодексом, - становить 21 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на ОСОБА_5 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки: : - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні № 0002246 від 19.07.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, погоджене прокурором про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, із неповною загальною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, а саме до 05.02.2019 року.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладених на нього обов`язків передбачених цим Кодексом, - в розмірі 21 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 40 341 грн.

Роз`яснити, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1