Справа 375/1346/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/95/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

21 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
з участю
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Синява Рокитнянського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, студента 4 курсу Білоцерківського національного аграрного університету, агробіотехнологічного факультету, інваліда з дитинства 3 групи, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої ОСОБА_9 , шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я (смертю) її сина ОСОБА_11 внаслідок ДТП, в розмірі 200 000,00 грн.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

20.10.2018 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки RENAULT DUSTER сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , рухався по автодорозі сполученням смт Рокитне - с. Синява Рокитнянського району Київської області в напрямку с.Синява, зі швидкістю близько 70-80 км/год за втомобілем марки VOLKSWAGEN Passat, на іноземній реєстрації, під керуванням ОСОБА_13 .

Під час руху водій автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat ОСОБА_13 почав виконувати маневр обгону автомобіля ВАЗ 21011, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , що рухався попереду в попутному напрямку зі швидкість близько 70-80 км/год., і, збільшивши швидкість до 90 км/год., виїхав на смугу зустрічного руху.

В той же час, водій автомобіля марки RENAULT DUSTER сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , рухаючись по авто дорозі сполученням смт Рокитне - с. Синява Рокитнянського району Київської області в напрямку с. Синява за межами населеного пункту, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 зі змінами від 11.07.2018 року № 553 далі - ПДР України), а саме:

- вимог п.1.3 ПДР України, згідно з яким «учасники дорожнього руху збов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;

- вимог п.1.5. ПДР України, згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- вимог п.2.3. (б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- вимог п.10.1. ПДР України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- вимог п.12.2. ПДР України, згідно яким «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

- вимог п.12.3. ПДР України, згідно яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, розпочав маневр обгону автомобіля ВАЗ 21011, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , що рухався попереду в попутному напрямку.

При цьому, збільшивши швидкість автомобіля до 90 км/год., виїхав на смугу зустрічного руху, і з метою недопущення зіткнення з задньою частиною автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду та завершував маневр обгону, невірно оцінив ситуацію, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а вчинив дії щодо об`їзду зліва автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху.

Здійснюючи об`їзд зліва автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, який вже завершував маневр обгону, ОСОБА_7 виїхав за межі проїзної частини на ліве відносно напрямку руху свого узбіччя, яке згідно п.1.10 ПДР України не призначене для руху транспортних засобів, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який разом зі своїми друзями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 , знаходилися на узбіччі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості.

Згідно з висновком експерта № 73/2-тр від 22.03.2019 року, смерть ОСОБА_11 настала від двосторонньої гнійно-фібринозної пісегментарної бронхопневмонії, з розвитком легенево-серцевої недостатності. Фоновим станом була полі травма (множинні ушкодження тіла) після ДТП від 20.10.2018 року.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 було виявлено нечисленні садна та рани на тілі з ознаками загоєння, закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, перелом лівої променевої кістки, перелом лівої стегнової кістки (ліва нижня кінцівка ампутована на рівні верхньої третини стегна), що утворилася за життя від дії тупих предметів, можливо в час та за обставин, що вказані в ухвалі.

При цьому, перелом лівої променевої кістки має ознаки ушкоджень середнього ступеню тяжкості, перелом лівої стегнової кістки та крововиливи під м`які мозкові оболонки мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Всі вищевказані ушкодження перебувають в непрямому причинному зв`язку з настанням смерті та могли утворитися при наїзді автомобіля на пішохода.

Порушення водієм ОСОБА_7 вказаних вимог Правил дорожнього руху України відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1/886 від 25.06.2019 року знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Не погоджуючись з вироком суду, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині цивільного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_9 в задоволенні позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог представник послався на те, що вирок суду в частині вирішення питання щодо заявленого цивільного позову є незаконним та безпідставним. Вважає, що згідно вимог законодавства, саме обвинувачений ОСОБА_7 має відповідати за завдану потерпілому шкоду. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент ДТП застрахована не була. Зазначає, що позивач при зверненні до МТСБУ не надала необхідних документів для виплати відшкодування документів, доказів, які б підтверджували таке звернення та розмір позовної суми також надано не було. Вважає, що ОСОБА_9 повинна була спочатку звернутися до страховика з відповідною заявою на виплату відшкодування, а потім заявляти позов. Також зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано зазначені підстави для задоволення цивільного позову в частині стягнення шкоди з МТСБ.

В запереченнях, поданих до суду, потерпіла ОСОБА_9 просила апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

В поданому до суду клопотанні представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 просив розгляд апеляційної скарги проводити без його участі та зазначив, що вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думки обвинуваченого та його захисника, які поклались на розсуд суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, погодився на розгляд провадження в порядку ст. 349 КПК України, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги представника виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 стосовно незаконності вироку в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абз. 7 п. 2 ч. 3 та абз. 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову, так і рішення про цивільній позов.

Тобто, відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, вказавши норму матеріального права, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вказані вимоги при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.

Так, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині її вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я (смертю) її сина ОСОБА_11 внаслідок ДТП, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В той же час, відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно яких - Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_12 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, а відтак, саме на Моторне (транспортне) страхове бюро України покладається обов`язок відшкодувати шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, а протилежні цьому доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_10 колегією суддів до уваги не приймаються, як такі, що не ґрунтуються на положеннях ст. 128 КПК України щодо права потерпілого пред`явити цивільний позов, в т.ч. і до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ст.ст. 23, 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої ОСОБА_9 шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я (смертю) її сина ОСОБА_11 внаслідок ДТП, в сумі 200 000 грн., що відповідає вимогам ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим, посилання представника ОСОБА_10 на те, що потерпіла ОСОБА_9 передчасно пред`явила позов до Моторного (транспортного) страхового бюро України, на думку колегії суддів, за даних обставин не є вирішальним, оскільки як подію дорожньо-транспортної пригоди, особу яка винна у ній, шкоду, що було завдано сину потерпілій та причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ОСОБА_7 , який свою цивільно-правову відповідальність в установленому Законом порядку не застрахував, встановлено в судовому порядку, у зв`язку з чим судом першої інстанції і було зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувати потерпілій шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я (смертю) її сина ОСОБА_11 внаслідок ДТП.

Крім того, зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року, згідно якої, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.

Враховуючи наведе, вирок суду в частині вирішення цивільного позову є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя