Номер провадження 1-кс/201/122/2020
УХВАЛА
Іменем України

22 січня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 00002376, внесеного до ЄРДР 25.09.2019р. за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на постанову слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 00002376, внесеного до ЄРДР 25.09.2019р. за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування скарги заявниця зазначила, що в провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 00002376, внесене до ЄРДР 25.09.2019р. за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за її заявою про переслідування її ОСОБА_5 , який продовжує її переслідувати. Під час досудового розслідування заявниця допитана у якості потерпілої. Постановою слідчого від 29.10.2019р. кримінальне провадження закрите без проведення необхідних слідчих дій, без повного з`ясування усіх обставин кримінального правопорушення, тобто досудове розслідування проведено не повно і не всебічно. Враховуючи вищевикладене, просила скаргу задовольнити.

Заявниця в судові засідання, призначені на 20.12.2019р. і на 22.01.2020р. не з`явилася, про дату, місце і час розгляду скарги була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила скаргу розглядати без її участі, вимоги задовольнити.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України суддя слідчий вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Слідчій в судові засідання, призначені на 20.12.2019р. і на 22.01.2020р. не з`явився, про дату, місце і час розгляду скарги був повідомлені належним чином, витребувані матеріали кримінального провадження слідчому судді не надав.

Неявка слідчого або прокурора не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Ураховуючи неприбуття сторін у судове засідання для розгляду скарги, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали за скаргою, зіставивши доводи скарги з вимогами закону, приходить до висновку про необхідність задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 00002376, внесене до ЄРДР 25.09.2019р. за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_3 (внесене на підставі ухвали слідчого судді за скаргою заявниці) стосовно переслідування заявниці ОСОБА_5 .

Як видно з оскаржуваної постанови, в ході досудового розслідування 16.10.2019р. допитано потерпілу ОСОБА_3 , яка добровільно надала свій мобільний телефон для проведення огляду, за результатами якого було складено протокол та фото таблицю.

Як вказано у постанові в порядку ст. 40 КПК України слідчим надане доручення підрозділу превентивної діяльності Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для забезпечення явки ОСОБА_5 та встановлення можливих свідків та очевидців вчиненого кримінального правопорушення.

22.10.2019р. допитано як свідка ОСОБА_6 , яка на підтвердження своїх слів надала роздруківки повідомлень зі свого мобільного телефону.

Слідчим направлені запити до КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР та до КЗ Дніпровська міська поліклініка №1 ДМР.

Слідчий посилається на те, що об`єктом злочину передбаченого ст. 125 КК України є здоров`я особи. З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125).

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, зазначених у ч. ч. 1 або 2 ст. 125 КК України. Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Аналізуючи зібрані матеріали слідчий прийшов до висновку, що у діяннях ОСОБА_5 факт нанесення тілесних ушкоджень, тобто ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України - відсутній.

В оскаржуваній постанові слідчий дійшов висновку про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (за відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушення) оскільки під час досудового розслідування були вжиті всі можливі та необхідні слідчо - оперативні заходи спрямовані на перевірку факту виявленого правопорушення, але підтвердити факт нанесення тілесних ушкоджень - не виявились можливим.

Слідчий суддя зазначає, що завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

За змістом оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження висновок про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення, слідчий обґрунтував тим, що під час досудового розслідування підтвердити факт нанесення тілесних ушкоджень не виявились можливим.

Разом із тим, з оскаржуваної постанови не видно, що слідчим виконувалися слідчі дії, направлені на встановлення особи, на якого вказує заявниця як на суб`єкта злочину - ОСОБА_5 . Відомості про виконання доручення слідчого про забезпечення явки ОСОБА_5 та встановлення можливих свідків та очевидців вчиненого кримінального правопорушення відсутні. Тому його висновок про відсутність складу кримінального правопорушення є передчасним.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р., (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Проте, суддя слідчий вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві скаржника та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не були дотримані вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Заявницею порушено 10-тиденний строк звернення до суду зі скаргою, але заявниця не була обізнана про хід кримінального провадження і фактично дізналася про неї лише 03.12.2019р., після отримання постанови і витягу з ЄРДР. Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. За вказаних обставин строк оскарження підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 91, 93, 94, 107, 110, 303 307, 404 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк для подання скарги до слідчого судді.

Постанову старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 00002376, внесеного до ЄРДР 25.09.2019р. за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1