ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2125/20 Справа № 215/1268/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальних провадженнях № 0000474 та 0000098 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Комсомольськ Тісульського району Кемерівської області, Російська Федерація, росіянка, особи без громадянства, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працююча, раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України,
за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції :

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 серпня 2020 року включно.
Суд мотивував своє рішення тим, що існують ризики, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду за відсутності постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_5 не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляції:
- обвинувачена просить змінити ухвалу суду першої інстанції та застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі перевірені ризики, які зазначені у клопотанні про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, зазначила, що вона має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, всі свідки по справі допитані, тому вона не зможе вливати на них, вважає, що є підстава для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши обвинувачену та її захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченої, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про недоведеність необхідності продовження саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено.
Апеляційний суд зважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_9 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної її поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи ОСОБА_5 , що вона має доньку 1999 року народження, а також те, що вона позбавлена батьківських прав на свого сина 2015 року народження, через те, що утримується під вартою, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки вона не має громадянства та постійного місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків та засобів існування, стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченої знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4