Пр-ня по справі № 1кп/521/656/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
27 січня 2020 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 0002752 від 30.11.2017 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , що має середньо спеціальну освіту, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_6

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_7

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1.Водій ОСОБА_3 29 листопада 2017 року приблизно о 12 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по асфальтобетонному дорожньому покриттю проїжджої частини вулиці Бабеля в м. Одеси, під`їжджаючи до регульованого перехрестя з вулицею Балківська на зелений сигнал світлофора свого напрямку розпочав поворот на ліво на вулицю Балківську, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 16.2, 18.2 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надавши дорогу пішоходу продовжив рух, в результаті чого на регульованому пішохідному переході, який знаходиться по вул. Балківській, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 передньою частиною автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження: внутрішньосуглобового перелому зовнішнього відростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових уламків та гематома лівої гомілки, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_3 порушив п. п. 2.3 «б», 16.2, 18.2 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:

п. 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.16.2 «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються в попутному напрямку».
п. 18.2 «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що дійсно 29.11.2017 року приблизно о 12 годині 45 хвилин він керував автомобілем «Mercedes-Benz» з реєстрацією у Р. Польщі та рухаючись по вул. Бабеля, під`їжджаючи до вул. Балківської розпочавши маневр поворот ліворуч на вул. Балківську, не побачив пішохода жінку, як в подальшому він дізнався, гр. ОСОБА_7 і допустив на неї наїзд. Одразу після події, він зупинив транспортний засіб і викликав на місце події швидку медичну допомогу та поліцію. Цивільний позов потерпілої визнає частково. В частині матеріальних вимог визнає в повному обсязі. В частині моральних вимог частково. В теперішній час у скоєному правопорушенні розкаюється, просить суд суворо його не наказувати, обіцяє нових злочинів не вчиняти.

2.2.За згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та потерпілою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
3.1.Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченої є: щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

3.2.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом під час судового розгляду не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.
4.1.При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.2.Призначаючи покарання ОСОБА_3 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень.

4.3.Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Одружений, однак з дружиною не проживає. Має малолітню дитину 20.02.2013 року, у відношенні якої має судовий наказ від 09.10.2018 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання малолітньої дитини в розмірі частини від усіх його доходів на місяць, але не менше ніж 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Має середньо-спеціальну освіту. За спеціальністю не працює. На початку судового розгляду не офіційно працював підсобним робочим на будівництві. В теперішній час бажає працевлаштуватись водієм, оскільки заробітна платня вище ніж на звичайних роботах без водійського посвідчення. Вказана обставина, в судовому засіданні вплинула на прохання обвинуваченого, про не застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Має водійський стаж більше 10 років. Одразу після дорожньо-транспортної пригоди викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Матеріальну шкоду потерпілій відшкодував частково у сумі 5000 гривень. Повністю визнає цивільно-правові вимоги потерпілої в частині матеріальної шкоди. Моральну шкоду, фактично визнає лише частково в частині, що буде ухвалено судом. В теперішній час намагається повністю відшкодувати завдану шкоду потерпілій. Тільки в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, не може повністю погасити суму шкоди.
4.4.Суд вважає, щообставини встановлені під час судового розгляду, та спосіб і обстановка вчинення необережного злочину свідчать, що ОСОБА_3 не є особою суспільно небезпечною.

4.5.Неуважність та недбалість, на думку суду, привели обвинуваченого до скоєння необережного злочину середньої тяжкості.

4.6.Суд погоджується з прокурором в частині виду покарання і вважає, що пропорційність (злочин і кара) при призначені покарання за вказаний необережний злочин з наслідками у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості у потерпілої, буде найбільш сильно і найбільш тривало впливати на душу обвинуваченого лише у випадку призначення покарання у вигляді штрафу.

4.7.Що стосується розміру штрафу, суд вважає, що мінімальний розмір штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, забезпечить мету покарання та надасть можливість обвинуваченому більшу частину свого заробітку спрямовати на відшкодування завданої шкоди потерпілій. Вказане покарання є мінімально необхідним і розумно достатнім.

4.8.Вирішуючи питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить із загальних обставин правопорушення з урахуванням особистості обвинуваченого і вважає, що додаткове покарання не підлягає призначенню.

4.9.Приймаючи таке рішення, суд проявляє звичайну довіру особі, яка хоча і допустила необережну помилку, яка призвела до наслідків пов`язаних із травмами середньої тяжкості, однак щиро покаялась у вчиненому та щиро бажає відшкодувати завдану шкоду у будь-який законний спосіб.

4.10.В питанні довіри, не можна уникнути висловлену думку видатного юриста, судового оратора ХІХ століття ОСОБА_9 , який будучи як державним обвинувачем так і захисником, своїм дієвим прикладом доводив, що «…..Основне правило, на якому повинно ґрунтуватись кримінальне правосуддя, завжди залишається одним і тим же: довіра вище підозри!».

4.11.Вказане твердження суд сприймає як презумпцію, як визнання факту щирості і правдивості обвинуваченого достовірним та істинним, оскільки підстав недовіряти ОСОБА_3 , у суду не має.

4.12.На жаль, не кожна особа в державі має заощадження, які б змогла бути використані як компенсація певних неправомірних дій особи у надзвичайних випадках. Тому вважати особу недобросовісною та такою, що не заслуговує на довіру тільки за критерієм відсутності повного відшкодування, на думку суду не допустимо.

4.13.Про довіру, в тому числі свідчить як поведінка особистості одразу після події дорожньо-транспортної пригоди, на протязі досудового і судового розгляду так і характеристика особистості надана стороною обвинувачення та потерпілою.

4.14.В судовому засіданні потерпіла та прокурор не повідомили суду жодних обставин, які б свідчили про зухвалу, неетичну поведінку обвинуваченого без ознак кондоленції. Навпаки, спілкування між потерпілою та обвинуваченим в тому числі поза межами залу судового засідання, свідчили про позитивні та виважені стосунки, які мали на меті розумне вирішення створеного правового конфлікту.

4.15.Відповідно суд сприймає таку етичну та доброзичливу поведінку вказаних учасників процесу один по відношенню до іншого, як бажання на щире примирення та відновлення порушеної гармонії у звичайних людських стосунках потерпілої та обвинуваченого.

4.16.Що стосується дій обвинуваченого одразу після дорожньо-транспортної пригоди, то ОСОБА_3 зробив всі необхідні та можливі дії направлені на надання першої необхідної допомоги та виклику відповідних служб порятунку.

4.17.Приймаючи рішення щодо не призначення додаткового покарання, суд також враховує, позицію обвинуваченого, який в судовому засіданні пояснив про більші можливості для отримання більшого доходу у випадку збереження за ним права керування транспортними засобами. Тобто, призначення додаткового покарання, безпосередньо впливає на можливість та строки відшкодування завданої шкоди потерпілій.

5.Підстави для задоволення цивільного позову.
5.1.При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , суд керується вимогами Кримінально-процесуального Кодексу України і Цивільного кодексу України.?

5.2.Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

5.3.Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

5.4.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної і моральної шкоди суд вважає необхідним задовольнити частково, з наступних підстав.

5.5.Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

5.6.Завдання матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 підтверджується доказами, які досліджені в судовому засіданні та які визнанні судом належними та допустимими.

5.7.Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньосуглобового перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових уламків, гематома лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження є середньої тяжкості.

5.8.За період лікування в лікарні нею та її близькими родичами були витрачені грошові кошти на придбання медикаментів та лікарських засобів які необхідні для проведення медичних процедур у загальній сумі 38 000 гривень.

5.9.Вказана сума не оспорюється обвинуваченим. Відповідно не ставились під сумнів і документи докази /чеки, квитанції на придбання медикаментів/.

5.10.Обвинуваченим під час досудового розслідування було відшкодовано 5000 гривень. Вказана сума не була врахована потерпілою при складанні позовної заяви, а тому вона не підлягає стягненню, в тому числі, в зв`язку з визнанням потерпілою факту виплати їй вказаної суми.

5.11.Враховуючи викладені встановлені обставини, суд вважає, що стягненню з ОСОБА_3 підлягає сума шкоди у зв`язку з заподіянням здоров`ю потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 33 000 гривні (38000 5000 = 33 000).

5.12.Що стосується моральної шкоди, судом встановлено наступне.

5.13.Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

5.14.В судовому засіданні встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв`язку неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_3 . Спричинення тілесних ушкоджень, окрім висновку судово-медичної експертизи № 817 від 18.05.2018 року, також підтверджується медичною документацією, яка досліджена в судовому засіданні, копіями чеків, квитанцій на оплату медикаментів та медичного лікування.

5.15.Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

5.16.Так, ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження внаслідок вчинення необережного злочину. Від отриманих тілесних ушкоджень остання вимушено на певний час змінила свій спосіб життя. Вимушена була певний час проходити обстеження та лікування отриманої травми. Певну біль і постійне відчуття дискомфорту вона відчуває і досі в місцях травми. Вимушена користуватись медичною тростиною, оскільки ще й досі кульгає. В одній із ніг і досі знаходиться пластина «LSP». На видимих частинах ніг є наявні величезні шрами.

5.17.Розмір грошового стягнення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 суд встановлює у сумі 30 000 гривен і таким чином позов в частині стягнення моральної шкоди задовольняє частково. Вказана сума моральної шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_3 , з підстав викладених вище у вироку суду і є достатньою та об`єктивною для компенсації страждань потерпілої. Заявлена потерпілою сума моральної шкоди у розмірі 50 000 гривен, на думку суду є занадто великою, яка не обґрунтована та об`єктивно не відповідає тяжкості наслідків. Окрім того, є очевидним, що дуже мінімальна платоспроможність ОСОБА_3 свідчить про можливість виконання рішення суду в довгостроковій перспективі.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, яким керувався суд.
6.1.Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне не обирати, оскільки призначає остаточне покарання обвинуваченому у вигляді штрафу. Окрім того, особистість обвинуваченого також свідчить про відсутність будь-якої необхідності у застосуванні будь-якого запобіжного заходу.

6.2.Питання щодо речового доказу підлягає вирішенню в порядку п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК, а саме повертається власнику (законному володільцю).

6.3.Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

6.4.Оскільки речовий доказ автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 (Польська реєстрація) не належить обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно на нього не може бути звернено стягнення та воно не може бути забезпеченням цивільно-правових вимог потерпілої, суд вважає за необхідне скасувати арешт з вказаного транспортного засобу, залишивши його у власника (володільця), якому воно було передано під час досудового розслідування.

6.5.Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого.

6.6.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

1.2.Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

1.3.Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 , 33 000 (тридцять три тисячі) гривень матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

1.4.Речовий доказ по кримінальному провадженню: 1)Автомобіль «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 (Польська реєстрація), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 належить: Szurgocinska Grazyna Jolanta, адреса: АДРЕСА_2 залишити у власника (володільця), якому воно було передано під час досудового розслідування.

1.5.Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси 06.12.2017 року, а саме з: 1)Автомобіля «Мерседес» р.н. НОМЕР_2 (Польська реєстрація).
1.6.Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 06.12.2017 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.

1.7.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 5284 (п`ять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні.

1.8.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.9.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.10.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

1.11.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1