ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1814/20 Справа № 180/2470/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0000648 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково, у вигляді 1 місяця, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2017 року, і призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Застосовано до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Термін відбування покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вирішено відраховувати з моменту затримання з 29.11.2019 року.
Вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними за те, що вони 25 листопада 2019 року, приблизно о 18-20 год. знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , помітили неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , після чого у них виник умисел на відкрите викрадення будь-якого майна, належного потерпілому.
З метою відкритого викрадення чужого майна, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 25.11.2019 року, приблизно о 18-25 год., діючи за попередньою змовою між собою, групою осіб, в тому числі ОСОБА_11 повторно, з корисливих мотивів, відвели потерпілого ОСОБА_10 до будинку АДРЕСА_2 , де, застосувавши до потерпілого фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке виразилося в тому, що ОСОБА_8 наніс потерпілому два удари рукою по обличчю в область щоки, після чого ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком в область животу, завдавши фізичного болю потерпілому, після чого, діючи відкрито, обвинувачений ОСОБА_8 з лівої кишені штанів потерпілого витягнув грошові кошти в сумі 200,00 грн., а обвинувачений ОСОБА_7 вихопив з рук ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Айфон», визначити ринкову вартість якого не надалось за можливе, після чого зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, зазначивши кваліфікуючу ознаку «повторність» в діях ОСОБА_7 .
В іншій частині вирок залишити без змін.
Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб. Разом з тим, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, які є належними та допустимими, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб. При цьому, суд необґрунтовано виключив з кваліфікації дій ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку «повторність» мотивуючи тим, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 вчинив один злочин, вперше, непогашеної судимості за крадіжку не має.
Таким чином, прокурор зазначає, що судом першої інстанції не враховані положення п.п. 1, 4 ст. 32 КК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» у зв`язку з чим, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та, відповідно, невірно виключив кваліфікуючу ознаку «повторності» щодо засудженого ОСОБА_7 , а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті органами досудового розслідування зазначено, що 18.11.2019 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000560, за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відомості щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів вважає, що при постановлені вироку суд першої інстанції вірно виключив з кваліфікації дій ОСОБА_7 кваліфікуючу ознаку "повторність".
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року без змін.
Керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0000648 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0000648 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4