Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/448/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року.

м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0007226 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання звільнено з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 9160 грн 80 коп судових витрат.

Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , 22.06.2017 близько 23 години 40 хвилин, керуючи легковим автомобілем «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Євгена Тельнова в м. Кропивницький з боку вулиці Волкова в напрямку перехрестя вулиць Євгена Тельнова - Вокзальної - Яновського у м. Кропивницький. Під час руху ОСОБА_6 , маючи намір виконати маневр повороту ліворуч на вулицю Вокзальна, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху України далі (ПДР), не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не був уважним, не стежив у повній мірі за дорожньою обстановкою та її зміною, не впевнився в тому, що даний маневр не створить своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху перед виконанням повороту ліворуч, на якому зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, проявив неуважність, тим самим порушив вимоги п.п. 1.10,10.1,16.13 ПДР, згідно яких: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху перед поворотом ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вулиці Євгена Тельнова у зустрічному напрямку прямо та мав перевагу в русі при проїзді перехрестя вулиць Є.Тельнова-Вокзальної-Яновського, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_6 та порушення ним вимог п.п. 1.5, 1.10 «дати дорогу», 2.3 (б) і (д), 10.1 та 16.13 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів.

У результаті ДТП водій автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 568 від 24.07.2017, отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних саден і кровопідтьоків обличчя, грудної клітини, нижніх кінцівок, відкритого перелому лівої плечової кістки, закритого перелому лівого стегна в нижній третині, закритої тупої травми грудної клітини, перелом 7-го ребра по задній - підм`язковій лінії зліва, розриву діафрагми зліва, розриву селезінки, розривів брижейки тонкого кишківника, крововиливу в сальник і в жирову капсулу лівої нирки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до смерті потерпілого. Смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи правову кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобоми строком на 3 роки, без застосування положень статей 75 та 76 КК України, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що районний суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі врахував суспільну небезпеку та тяжкість скоєного ним злочину, який є тяжким і представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення та співрозмірність наслідків, які настали у вигляді смерті потерпілого, а тому вважає, що судом залишено поза увагою роз`яснення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, прокурор вважає, що судом не в повному обсязі взято до уваги те, що розгляд обвинувального акту тривав із січня 2018 року, однак ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав лише під час останньої стадії судового розгляду, тобто в останньому слові. Таким чином, визнання вини відбулось під тягарем беззаперечних доказів винуватості останнього та жодним чином не свідчить про каяття останнього, а тому вважає, що призначення судом основного покарання, наближеного до мінімального, передбаченого у санкції статті 286 КК України, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Крім того, вказує і на те, що судом у мотивувальній частині рішення, взагалі не обґрунтована позиція щодо можливості застосування додаткового покарання в мінімальному розмірі, а саме терміном 1 рік, незважаючи на те, що санкція статті 286 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк до 3 років.

Тому прокурор вважає, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання - реалізації виправлення засудженого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав повністю свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження і зваживши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У межах даного кримінального провадження вирок суду першої інстанції оскаржений прокурором лише в частині призначеного покарання.

За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, вважаючи винуватість останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке його засуджено доведеною, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України правильною.

При цьому, колегія суддів враховує, що доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження і ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції провівши судове слідство у відповідності до вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а тому правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіряючи вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_6 вперше вчинив необережний злочин, та його особу, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно та що він на обліку в лікарнях не перебуває, а тому прийшов до правильного висновку про можливість призначення йому ближче до мінімального, як основного покарання у виді позбавлення волі, так і додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією статті обвинувачення.

Крім того, районний суд правильно врахував і обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття в скоєному та часткове відшкодування шкоди потерпілим, а також що судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Крім того, районний суд при постановленні даного вироку зазначив та фактично врахував і те, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 подали до суду заяви про відмову від позовних вимог (т.2 а.п. 165-170) та просили суд призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Тому, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства та про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Тобто, вид та розмір призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів є виваженим, та таким що слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене ним діяння, а й буде запобігати вчиненню ним нових злочинів.

Що стосується апеляційних доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно з ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При цьому, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який хоч і є тяжким, однак вчинений з необережності, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, що потерпілі не мають до нього моральних та матеріальних претензій, і не наполягають на його суворому покаранні, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття в скоєному та часткове відшкодування шкоди потерпілим та відсутність обтяжуючих вину покарання, правильно призначив ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, а також правильно прийшов до висновку про можливість, за наведених обставин кримінального провадження та з урахуванням особи обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, та що потерпілі не наполягають на його суворому покаранні, призначивши йому мінімальне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

При цьому, лише самий факт того, що ОСОБА_6 , допустив порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок чого настала смерть потерпілого і те, чим обґрунтовує свої апеляційні вимоги прокурор, не може бути в даному випадку підставою для призначення обвинуваченому більш суворого, як основного так і додаткового покарання.

Таким чином, судом першої інстанції повністю дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги прокурора про протилежне, тому підстави для її задоволення відсутні.

Отже, перевіривши матеріали справи в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4