Справа № 761/6001/20
Провадження № 1-кс/761/4018/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНМАРК» про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

в провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНМАРК» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019, зокрема, на житлове приміщення загальною площею 123,3 кв.м., розташоване на 3 поверсі 12 поверхового житлового будинку з магазином та елементами обслуговування - загальною площею 123,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 ), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Володимира Великого (вулиця Мелешкіна), будинок 29в, приміщення 310, квартиру, об`єкт житлової нерухомості - загальною площею 59 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9), розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Кошового, будинок 2-в, квартира 24;2 із встановленням заборони на відчуження, розпорядження та вчинення реєстраційних дій з зазначеним майном.
Клопотання мотивовано, що арешт накладений, необґрунтовано, оскільки вказані об`єкти нерухомості не перебували у власності банків, а виступали предметами забезпечення за іпотечними кредитами, права вимоги за якими в подальшому відступлені на користь ТОВ «ФК «ФІНМАРК», а отже належали на праві власності Іпотекодавцям позичальникам за кредитними договорами. Вказані об`єкти нерухомості ніякого відношення до кримінального провадження не мають, оскільки право власності на них ТОВ «ФК «ФІНМАРК» набуло правомірно, під час звернення стягнення на ці об`єкти, набуття права власності ніким не оскаржується, а тому припущення прокуратури та суду про можливе неправомірне набуття права власності на вказані об`єкти є не обґрунтованим, невмотивованим та таким, яке не відповідає обставинам справи.

В судове засідання представник власника майна та слідчий не з`явились, що не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, зокрема, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як з`ясовано в судовому засіданні в ході досудового розслідування Державного бюро розслідування кримінальному провадженні № 0000981 від 03 липня 2019 року за ознакою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України встановлено, що службові Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, «ФК» Фінмарк» (), ТОВ «ФК» Центр фінансових послуг» (ТОВ «ФК» «ЦФП» ) та Київського міського нотаріального округу діючи групою використовуючи своє службове становище налагодили незаконну діяльність спрямовану на заволодіння майном, яке було придбано у банків, що перебувають в процесі ліквідації.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019, накладено арешт на житлове приміщення загальною площею 123,3 кв.м., розташоване на 3 поверсі 12 поверхового житлового будинку з магазином та елементами обслуговування - загальною площею 123,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 ), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Володимира Великого (вулиця Мелешкіна), будинок 29в, приміщення 310, квартиру, об`єкт житлової нерухомості - загальною площею 59 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9), розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Кошового, будинок 2-в, квартира 24, що належить на праві власності ТОВ «ФК «ФІНМАРК так як вони відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами.

Крім того, згідно з даними ухвали слідчого судді від 20.09.2019, постановою від 10.09.2019 визнано житлове приміщення загальною площею 123,3 кв.м., розташоване на 3 поверсі 12 поверхового житлового будинку з магазином та елементами обслуговування - загальною площею 123,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 ), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Володимира Великого (вулиця Мелешкіна), будинок 29в, приміщення 310, квартиру, об`єкт житлової нерухомості - загальною площею 59 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9), розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Кошового, будинок 2-в, квартира 24 речовим доказом у зв`язку з тим, що воно є предметом правопорушення та має ознаки речового доказу у кримінальному проваджені, а також може бути використане для забезпечення можливої конфіскації майна.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, на момент накладення арешту на згадане майно у кримінальному провадженні № 0000981від 03 липня 2019 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, слідчим та прокурором не було доведено об`єктивними даними, що існує обґрунтована підозра вважати, що ТОВ «ФК» Фінмарк» причетний до вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Так само, не було доведено слідчим та прокурором того, що потреби досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи юридичної особи, про який йшлося в клопотанні.

При цьому, арештовані об`єкти нерухомості на переконання слідчого судді, необґрунтовано і безпідставно постановою прокурора від 10.09.2019 визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, адже матеріалами клопотання про арешт майна не доведено, що вони є предметом правопорушення та мають ознаки речового доказу у кримінальному проваджені, а також може бути використана для забезпечення можливої конфіскації майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні 0000981 від 03 липня 2019 рокуза ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Тобто, в розумінні ст. 98 КПК України, арештовані об`єкти нерухомості не можуть бути визнані речовим доказом, відповідно не доведено наявності правової підстави для арешту майна, а саме, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, наявними в розпорядженні слідчого судді матеріалами встановлено, що арешт на житлове приміщення загальною площею 123,3 кв.м., розташоване на 3 поверсі 12 поверхового житлового будинку з магазином та елементами обслуговування - загальною площею 123,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 ), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Володимира Великого (вулиця Мелешкіна), будинок 29в, приміщення 310, квартиру, об`єкт житлової нерухомості - загальною площею 59 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9), розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Кошового, будинок 2-в, квартира 24, належить на підставі іпотечних кредитів, права вимоги за якими в подальшому відступлені на користь ТОВ «ФК «ФІНМАРК».

Таким чином, ТОВ «ФК» «Фінмарк» у законний спосіб отримало об`єкти нерухомого майна, а його арешт фактично є втручанням у право власності та право на мирне володіння своїм майном.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, наведене вище дає підстави для висновку, що в кримінальному провадженні, в межах якого накладено арешт на згадані об`єкти нерухомого майна, порушено справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2019 на житлове приміщення загальною площею 123,3 кв.м., розташоване на 3 поверсі 12 поверхового житлового будинку з магазином та елементами обслуговування - загальною площею 123,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 ), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Володимира Великого (вулиця Мелешкіна), будинок 29в, приміщення 310, квартиру, об`єкт житлової нерухомості - загальною площею 59 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9), розташована за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вулиця Кошового, будинок 2-в, квартира 24 з урахуванням набуття її у законний спосіб ТОВ «ФК» «Фінмарк» є таким, що направлений на порушення права власності та права на мирне володіння майном.

На підставі наведеного, клопотання ТОВ «ФК» «Фінмарк» слід задовольнити, а арешт майна скасувати.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Клопотання ТОВ «Фінансова Компанія «Фінмарк» про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року на: житлове приміщення загальною площею 123,3 кв.м., розташоване на 3 поверсі 12 поверхового житлового будинку з магазином та елементами обслуговування - загальною площею 123,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110 ), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру, об`єкт житлової нерухомості - загальною площею 59 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9), розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1