233 № 233/5573/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2017 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000945 від 06 серпня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про продовження дії обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, оскільки ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2017 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею та судом неодноразово продовжувався запобіжний захід, востаннє 25 березня 2020 року (до 23 травня 2020 року, включно). Вивчені судом докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження у суді, та допитані свідки сторони обвинувачення дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Просив заздалегідь не надавати оцінку доказам, а лише прийняти як належні підстави в обґрунтування обвинувачення та ризиків. Враховуючи, що на теперішній час ризики, що існували при обранні запобіжного заходу (передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) не зникли та продовжують існувати. Застосування більш мяких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного заробітку, не одружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , зазначив, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не обґрунтовані. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, такий як цілодобовий домашній арешт. Повідомив, що обвинувачений не буде чинити тиску, переховуватись та вчиняти нові злочини. Провадження фактично розглянуто, матеріали справи досліджені, свідків допитано з обох боків, проте немає обвинувального вироку, з якого можна було б зробити висновок про винуватість ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо продовження відносно нього тримання під вартою. Підтримав захисника. Вважає, що справу відносно нього сфабриковано, у вчиненні вказаного злочину він не винний. Про виклик та повторний допит свідків він не наполягає.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом достовірно встановлено, що 06 серпня 2017 року ОСОБА_5 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слідчим суддею та судом неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, востаннє Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 25 березня 2020 року на 60 (шістдесят) днів до 23 травня 2020 року включно.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України перебуває на стадії судового розгляду, судом не виконані необхідні процесуальні дії, зокрема не допитано обвинуваченого ОСОБА_5 , та останній не ознайомився з матеріалами кримінального провадження та з відео-аудіо-записами судових засідань (обвинуваченому 15 травня 2020 року ухвалою суду встановлено графік ознайомлення з матеріалами кримінального провадження для чого надано час до 05 червня 2020 року).
Під час судового розгляду судом встановлено, що надані прокурором докази доводять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором доведено, що підставами вважати, що в кримінальному проваджені існують ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду підтверджується тим, що останній вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, що може бути визнане обвинуваченим більш небезпечним ніж втеча, та те, що м. Костянтинівка знаходиться у безпосередній близькості до тимчасово неконтрольованої окупованої території України, що унеможливить розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , також останній не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працює, дітей не має.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків підтверджується тим, що обвинувачений не позбавлений права додатково допитати вже допитаних у суді свідків, та з цією метою може чинити тиск на свідків та може спробувати залякувати, погрожувати, та іншим чином впливати на свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою зміни ними показань, адже що згідно свідчень свідка ОСОБА_8 які останній надав у суді, обвинувачений ОСОБА_5 ввечері 06 серпня 2017 року висловлював погрози свідку ОСОБА_9 вбивством у разі, якщо він буде давати свідчення відносно вчиненого ОСОБА_5 злочину. Крім того, ОСОБА_5 06 серпня 2017 року застосовував до свідка ОСОБА_10 насилля, що може свідчити про те, що обвинувачений ОСОБА_5 може продовжити свої злочинні дії.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що останній вчинив кримінальне правопорушення в період не знятої та непогашеної судимості, після того як був звільнений з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, соціально не адаптувався та через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив інше умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення, що свідчить про його схильність до вчинення протиправних діянь щодо життя та здоров`я особи, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена. Також останній не має постійного заробітку та схильний до вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, будучи особою працездатного віку, суспільно корисною працею не займається, ніде не працює.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).
У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.
Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що: - ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, особу обвинуваченого та ті обставини, що ОСОБА_5 неодноразово раніше судимий в тому числі за вчинення злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що передбачає відповідальність за вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду. Суд оцінює наявність вказаного ризику у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання (поблизу тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської області), родом занять та майновим станом, сімейними зв`язками ОСОБА_5 , тощо).

Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, на думку суду, є підставою для продовження ОСОБА_5 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
При цьому, те, що захисник запевняє в тому, що обвинувачений не буде чинити тиску, переховуватись та вчиняти нові злочини не може бути безумовною підставою для не продовження тримання під вартою та обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки це не спростовує висновки про те, що ОСОБА_11 може вчинити дії передбачені ст. 177 КПК України, та є обґрунтовані, достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені вказаною статтею, на які вказує прокурор.
Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, враховуючи, що розгляд кримінального провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу до 23 травня 2020 року, судове слідство триває, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 , не даючи оцінки дослідженим доказам та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не зникли, а саме те, що ОСОБА_5 може спробувати переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків (яких він має право допитати повторно), вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово був засуджений за різноманітні категорії злочинів, на шлях виправлення не став, соціально не адаптувався та вчинив інше особливо тяжке кримінальне правопорушення, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_12 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Затишьє, Криничанського району, Дніпропетровської області - задовольнити.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Затишьє, Криничанського району, Дніпропетровської області, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 днів по 18 липня 2020 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Затишьє, Криничанського району, Дніпропетровської області, тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
На ухвалу суду учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1