Номер провадження: 11-кп/813/853/20
Номер справи місцевого суду: 514/980/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 12.12.2019 р., якою в підготовчому судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження №0000003 від 02.01.2019 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Великий Березний Великоберезянського р-ну Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 09.02.2020 року;

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Підгірне Тарутинського р-ну Одеської області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_3 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 09.02.2020 року;

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 12.12.2019 р. в підготовчому судовому засіданні під час судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0000003 від 02.01.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.02.2020 р. стосовно кожного із утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстав того, що суд не врахував, що в нього на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, ризик впливу на свідків відпав у зв`язку із завершенням досудового розслідування та суд, в порушення вимог практики ЄСПЛ, обґрунтував наявність ризиків тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, що є неправомірним, при цьому, судовий розгляд кримінального провадження досі не розпочався.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду в частині продовження йому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі, зокрема, домашній арешт або особисте зобов`язання.
Ухвала суду в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не оскаржувалась.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Болградського районного суду Одеської області від 12.12.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Болградському райсуді Одеської області від 12.12.2019 р.знаходиться кримінальне провадження №0000003 від 02.01.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 12.12.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину, який пов`язаний із зґвалтуванням потерпілої особи групою осіб, його характеру, тяжкості та зухвалості, можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 7 до 12 років), а також враховуючи характеристику його особи, який міцних соціальних зв`язків не має, зокрема, не одружений та офіційно не працевлаштований, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні не досліджувались, існують ризики того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд критично відноситься до посилань обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що із завершенням досудового розслідування відпав ризик можливого впливу на свідків, оскільки на теперішній час свідки судом не допитувались, а, відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених законом.

Що стосується посилань обвинуваченого на наявність у нього на утриманні трьох малолітніх дітей, колегія суддів такі доводи до уваги приймає та вважає їх такими, що відповідають дійсності, проте зазначені обставини не зменшують наявність наведених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 12.12.2019 р., якою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України в підготовчому судовому засіданні продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.02.2020 р. стосовно кожного залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4