Справа № 478/118/20 Провадження № 1-в/478/30/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2020 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Казанківської ВК № 93 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 Миколаївської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
В с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області із клопотанням про застосування відносно нього умовно - достроково звільнення від відбування покарання.
В судовому засіданні засуджений вказане клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор тапредставник ВК № 93 проти клопотання засудженого заперечували з підстав не доведення засудженим свого виправлення.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи та матеріали, які характеризують особу засудженого, дійшов наступного висновку.
Як вбачається з пояснень представника ВК № 93 на момент розгляду судом даного клопотання засудженого, невідбутий строк покарання складає 7 місяців 11 днів.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Барнаул Російської Федерації від 27.02.2017 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого п. «г» ч.3 ст.30, ч.4 ст.228.1 КК РФ та з застосуванням ст.64 КК РФ призначено покарання у виді 3 років 10 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.08.2018 року, приведено у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м. Барнаул Російської Федерації від 27.02.2017 року, ОСОБА_5 вважається засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахується з 27.02.2017 року.
В Казанківську виправну колонію № 93 Миколаївської області засуджений ОСОБА_5 прибув 10.12.2019 року.
З дослідженого судом протоколу № 1 від 15.01.2020 року вбачається, що засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в застосуванні умовно дострокового звільнення.
Відповідно до витягу з протоколу № 17 від 15.01.2020 року, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення від 30.01.2020 року, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання мав два стягнення (догани), які погашені у встановленому законом порядку та три заохочення (зняття раніше накладеного стягнення та додаткова посилка (передача).
З дослідженої судом характеристики від 30.01.2020 року відносно засудженого вбачається, що по прибуттю до виправної колонії був розподілений до відділення СПС № 8 та працевлаштований каменотесом з ручної обробки граніту до промислової зони установи. До праці ставиться негативно, не завжди приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів якими користується при виконання дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду. Допускає порушення вимог пожежної безпеки та безпеки праці, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Встановлений режим не порушує, стягнень та заохочень не має. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає суворою. У відносинах з представниками колонії ввічливий, але їх законні вимоги виконує тільки під контролем. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не робить для себе правильні висновки. Участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає.
Враховуючи встановлені судом обставини, вирішуючи питання щодо можливого умовно дострокового звільнення засудженого, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка.
З огляду на наведені норми законодавства та з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що сам процес перевиховання (виправлення) засудженого не відбувся. Про наведені обставини, свідчать зокрема, характеризуючі матеріали на засудженого ОСОБА_5 , негативне ставлення до праці, неналежне ставлення до майна установи при виконанні робіт, відсутність розумної ініціативи, посередня реакція на виховні заходи тощо.
В сукупності, наведені обставини не дають підстави для висновку щодо виправлення особи. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень у певному періоді не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.
З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -
П о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення- відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1