Справа 366/2939/19
Провадження № 1-кс/366/33/20
У Х В А Л А

14 лютого 2020 року слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , представника скаржника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши скаргу на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у формі постанови від 13.01.2020 року в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Іванківського районного суду 21 січня 2020 року надійшла скарга від ОСОБА_4 , на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у формі постанови в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Своє клопотання скаржник обгрунтовує тим, що 24.12.2019 року він, як потерпілий у кримінальному провадженні, звернувся до слідчого з письмовим клопотанням про проведення слідчих дій, однак, 15.01.2020 року поштою отримав листа датованого 13.01.2020 року та копію постанови прокурора ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання. Відповідно до постанови прокурора від 13.01.2020 року, йому було відмовлено в задоволенні клопотання про допиту як потерпілого та проведенні інших процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні. Як підстава для відмови в задоволенні клопотання, прокурором зазначено, що ним не надано жодних відомостей та/або документів, що підтверджують завдання моральної, фізичної або майнової шкоди. Крім того, прокурор зазначає, що він скаржник, перебуває у статусі заявника.

Крім того, на думку скаржника, він не потребує додаткового визнання його потерпілим слідчим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 та ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покладається на слідчого, прокурора.

В той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України, подавати докази слідчому, прокурору, суду, є правом потерпілого, а не обов`язком.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що постанова прокурора від 13.01.2020 року про відмову в задоволенні клопотання є незаконною та не обгрунтованою.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представника скаржника адвокат ОСОБА_5 також скаргу підтримав та крім того наголосив, що за весь час досудового розслідування ні від слідчого ні від прокурора на адресу його довірителя (потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_4 ) не надходило жодних запитів, листів, щодо надання (витребування) документів на право власності, користування, розпорядження, приміщенням храму, крім того з моменту внесення відомостей до ЄДРДР, не допитано жодної особи, загалом матеріали кримінального провадження складаються з клопотань, скарг та відписок.

Прокурор, у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що статус потерпілого у кримінальному провадженні визначається слідчим чи прокурором за вмотивованою постановою, а не з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, крім того, скаржник не надав жодного документа про розмір заподіяної йому шкоди. Також, слідчим неодноразово направлялись скаржнику запити про надання документів, які підтверджують право власності на приміщення храму, однак, до цього часу жодного документу не отримано.

Слідчий суддя, вислухавши скаржника, представника скаржника адвоката ОСОБА_5 , заперечення прокурора проти скарги, ознайомившись зі скаргою та матеріалами кримінального провадження № 0000229 від 29.11.2019 року по факту вчинення кримінального правопорушення. Передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ст. 341 КК України, прийшов до висновку, що скарга обгрунтована та підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:
1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;
3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;
4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;
5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;
7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.
Отже, з аналізу змісту норми ч. 5 ст. 214 КПК України, випливає, що в ЄРДР повинно бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові або потерпілого або заявника, а не потерпілого і заявника, через кому, як то відображено у витягу з ЄРДР.
Крім того, відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода.
Так, в розумінні п. 6 ч. 5 ст. 214 КПК України, службова особа, яка внесла відомості до ЄРДР, а також слідчий, прокурор, які внесли відомості до реєстру та/або розпочали досудове розслідування, є тією самою особою, яка повинна вручити потерпілому пам`ятку про права та обов`язки.
Крім того, з досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, а саме:
- листа на адресу АО «Могильницький та партнери», за підписом заступника начальника СВ Іванківського ВП, ОСОБА_7 за № Д-550 від 20.12.2019 року (про розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України);
-Листа на адресу ОСОБА_8 , за підписом заступника начальника СВ Іванківського ВП, ОСОБА_7 за № Д-553 від 24.12.2019 року (про розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України);
-Листа на адресу ОСОБА_8 , за підписом заступника начальника СВ Іванківського ВП, ОСОБА_7 за № Д-538 від 17.12.2019 року (про розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України);
-Листа на адресу ОСОБА_8 , за підписом заступника начальника СВ Іванківського ВП, ОСОБА_7 за № Д-557 від 08.01.2020 року (про розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України);
-Листа на адресу ОСОБА_8 , за підписом заступника начальника СВ Іванківського ВП, І. Сергієнко за № Д-7 від 09.01.2020 року (про розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України);
-листа на адресу АО «Могильницький та партнери», за підписом заступника начальника СВ Іванківського ВП, ОСОБА_7 за № 165 від 09.01.2020 року (про розгляд клопотання в порядку ст. 220 КПК України), вбачається, що слідчий у кримінальному провадженні - заступник начальника СВ Іванківського ВП, ОСОБА_7 , у абзаці першому зазначених вище листів називає ОСОБА_4 потерпілим, а адвоката АО «Могильницький та партнери» представником, тим самим, визнаючи їх процесуальний статус.
Крім того, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, та інше.
За ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці і оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора.
Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що постанова прокурора про відмову у задоволенні клопотання від 13.01.2020 року є не обгрунтована, безпідставна та такою, що підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 55-58, 91, 92, 214, 303-307, 392, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у формі постанови від 13.01.2020 року, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, - задовольнити.
Скасувати рішення прокурора (постанову про відмову в задоволенні клопотання) від 13.01.2020 року.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текс ухвали виготовлено 14 лютого 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1