Справа № 616/346/18
Провадження по справі №1-кп/635/722/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого, а також зазначив, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано жодного доказу на підтвердження їх існування.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з наступного.
Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому запобіжний захід відносно ОСОБА_6 продовжувався ухвалами Великобурлуцького районного суду Харківської області та Харківського районного суду Харківської області, останній раз ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2020 року.
Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 10 травня 2020 року.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою,якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який класифікується як особливо тяжкий злочин, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, який класифікується як тяжкий, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 10 років, враховує фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, а саме: умисного заподіяння смерті іншій людині шляхом нанесення не менш ніж шести ударів в область голови, умисного знищення майна, вчиненого шляхом підпалу.
При цьому, надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що саме внаслідок підвищеної суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про особу обвинуваченого, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справ «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини,право на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високий стандартів прав і інтересів суспільства,потерпілого.
Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.
Суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 УПК України, оскільки на теперішній час по даному кримінальному провадженню свідки не допитані. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.
З огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 1990 року за ч.4 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України ( 1960 року); вироком Київського районного суду м. Харкова від 26травня 1994 року за ч.3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 143, ч. 2 ст. 142, ст. 42, ст. 43 КК України (1960 року); вироком Московського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2003року за ч.3 ст. 187 КК України; вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року за ст. 15 ч.2, ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 22 серпня 2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність ризику продовження ОСОБА_6 своєї злочинної діяльності та вчинення ним інших злочинів, тобто продовжує снувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Доводи захисника щодо недоведеності вини, а так і відсутності підстав для тримання обвинуваченого під вартою, колегією суддів не приймаються, оскільки вказане питання вирішується судом за наслідками судового розгляду при ухваленні вироку.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченому, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, ризик продовження або повторення протиправної поведінки , колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 04 липня 2020 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3