Справа №127/5421/20
Провадження №1-в/127/125/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у режимі відеоконференції з Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що його засуджено вироком Харківського обласного суду від 24.11.2003 року, за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7, ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. Згідно ухвали Верховного Суду від 30.05.2019 року було постановлено доставити його у судове засідання до Верховного Суду на 13.08.2019 року для участі у розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції. У зв`язку з цим він перебував в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року. Уточнив свої вимоги та просив суд зарахувати у строк покарання строк з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки в даний період він перебував в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" для участі у розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції.

Захисник ОСОБА_5 просив клопотання засудженого задовольнити та зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк перебування засудженого в слідчому ізоляторі з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року, оскільки засуджений перебував в слідчому ізоляторі з метою участі у розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції.

Прокурор ОСОБА_4 в задоволенні клопотання засудженого просив відмовити, оскільки період перебування засудженого в слідчому ізоляторі з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року не є строком попереднього ув`язнення. Крім того, щодо засудженого не здійснювався судовий розгляд кримінального провадження судом касаційної інстанції, а здійснювався перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Заслухавши правові позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Харківського обласного суду від 24.11.2003 року, який змінено ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2004 року в частині вирішення питання щодо цивільного позову, за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7, ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.07.2008 року приведено у відповідність з діючим законодавством України вирок Харківського обласного суду від 24.11.2003 року відносно засудженого ОСОБА_3 і постановлено вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі.

Згідно ухвали Верховного Суду від 30.05.2019 року постановлено доставити ОСОБА_3 , який утримується в Держвній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", у судове засідання Верховного Суду на 13.08.2019 року для участі у розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 11.02.2020 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.12.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.07.2018 року за заявою ОСОБА_3 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 24.11.2003 року за нововиявленими обставинами скасовано, ухвалено призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як вбачається з довідки від 31.03.2020 року №4/3303, яка надійшла на запит суду з Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", засуджений ОСОБА_3 вибув 28.07.2019 року із Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" до Державної установи "Київський слідчий ізолятор", прибув до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" 19.02.2020 року із Державної установи "Київський слідчий ізолятор".

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Суд зазначає, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Зазначені положення Кримінального кодексу України щодо законів, які мають зворотну дію в часі, узгоджуються з міжнародно-правовими актами з цього питання. Так, у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права визначено: якщо після вчинення злочину законом встановлюється більш м`яке покарання, дія цього закону поширюється на даного злочинця (пункт 1 статті 15).

Згідно зі статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року особі не може призначатися покарання, суворіше від того, яке застосовувалося на час вчинення кримінального правопорушення. Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є важливою частиною принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, що в разі наявності відмінностей між діючим на час вчинення злочину кримінальним законом та кримінальним законом, що набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди повинні застосовувати той закон, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).

Конституційний Суд України у рішенні від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 звернув, зокрема, увагу на те, що Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58). Вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як зазначив Конституційний Суд України, суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону, - цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Відповідно до вимог п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Суд зазначає, що правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення згідно положень ст. 72 КК України розповсюджуються на всі види покарань, в тому числі довічне позбавлення волі, оскільки законом будь-яких виключень не передбачено.

Засудження до довічного позбавлення волі, як і до позбавлення волі на певний строк, передбачає конкретне визначення початку відбування цих покарань. Упродовж відбування довічного позбавлення волі законодавством установлені конкретні часові показники, сплив яких змінює правовий статус засудженого до цього покарання. Йдеться, зокрема, а) про виникнення у засудженого до довічного позбавлення волі права на подання клопотання про помилування «після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання (частина сьома статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК); б) про виникнення права на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру після відбуття п`яти років строку покарання (частина шоста статті 151 КВК); в) про виникнення права на розгляд питання про переведення з одних приміщень камерного типу в інші та з приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень «після фактичного відбуття не менше п`яти років строку покарання» (частина друга статті 151-1 КВК).

Крім того, згідно з частиною другою статті 87 КК України актом помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Законодавцем не заборонено застосування до осіб, яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р.), оскільки таке зарахування не встановлює строковість призначеного покарання, не скорочує та не змінює термін відбуття покарання, але може впливати на строк, з якого особа має можливість на реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 Кримінально-виконавчого кодексу України, які виникають після відбуття певного строку покарання.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд України у постанові судової палати у кримінальних справах від 26 жовтня 2017 року № 5-121кс(15)17 а саме, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII слід тлумачити таким чином, що в ній фактично використане родове поняття позбавлення волі, яке складає зміст відразу двох видів покарань: позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі. Відповідно, норма про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі підлягає застосуванню як до осіб, які засуджені до позбавлення волі на певний строк, так і до тих, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до положень розділу І Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Засуджений ОСОБА_3 просить суд зарахувати у строк покарання строк перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 30.05.2019 року було постановлено доставити ОСОБА_3 , який утримується в Держвній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)", у судове засідання Верховного Суду на 13.08.2019 року для участі у розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції.

За результатами даного судового розгляду згідно постанови Верховного Суду від 11.02.2020 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.12.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10.07.2018 року за заявою ОСОБА_3 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 24.11.2003 року за нововиявленими обставинами скасовано, ухвалено призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як вбачається з довідки від 31.03.2020 року №4/3303, яка надійшла на запит суду з Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", засуджений ОСОБА_3 вибув 28.07.2019 року із Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" до Державної установи "Київський слідчий ізолятор", прибув до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" 19.02.2020 року із Державної установи "Київський слідчий ізолятор".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому засудженому ОСОБА_3 слід зарахувати у строк покарання строк перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Керуючись Законом України «Про попереднє ув`язнення», Законом України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - задовольнити.

ОСОБА_3 , засудженому вироком Апеляційного суду Харківської області від 24.11.2003 року, який змінено ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2004 року в частині вирішення питання щодо цивільного позову, за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7, ч. 2 ст. 115 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі,

- зарахувати у строк покарання строк перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з 28.07.2019 року по 19.02.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя