Справа № 341/1887/19
Провадження № 11-кп/4808/125/20
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок Рогатинського районного суду від 23 грудня 2019 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з повною загальною середньою освітою, приватний підприємець, одружений, на утриманні має четверо неповнолітніх дітей, раніше судимий, останній раз вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 27.05.2019 року до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., громадянин України,
визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 186 КК на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі положень ст.75 КК, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

До набрання вироком законної сили залишено щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 2 198 грн. 14 коп. та 3 140 грн. 20 коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 06 червня 2019 року приблизно в 09 год 00 хв., з метою продажу предметів релігійної атрибутики, приїхав на автомобілі марки «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Воскресинці Рогатинського району ІваноФранківської області. Приблизно 11 год 00 хв. ОСОБА_8 зайшов у приміщення літньої кухні ОСОБА_11 , жительки АДРЕСА_2 , де продемонструвавши їй частину привезених з собою предметів релігійної атрибутики, попросив у неї здійснити пожертву грошових коштів. На вказане прохання ОСОБА_11 погодилась та, пройшовши до приміщення спальної кімнати свого житлового будинку, підійшла до шафи, у якій зберігала грошові кошти, щоб взяти зі схованки книги свої заощадження. Тим часом ОСОБА_8 приніс до її будинку наявні у нього дві ікони у дерев`яних рамах та іконостас. Перебуваючи у кімнаті житлового будинку, ОСОБА_8 побачив ОСОБА_11 , яка тримала в одній руці грошові кошти в сумі 2 800 гривень та з-під пахви якої впала книга, з якої, в свою чергу, випали грошові кошти. У цей час у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення грошових коштів потерпілої ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , вдаючи, що допомагає ОСОБА_11 зібрати розсипані на підлозі грошові кошти, в умовах очевидності та відкритості, оскільки вчиняються у присутності ОСОБА_12 , скориставшись похилим віком потерпілої, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у відкритий спосіб заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 у сумі 5 500 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , скориставшись похилим віком ОСОБА_11 , застосовуючи фізичне насильство, у виді відгинання пальців потерпілої, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої у момент заподіяння, вирвав з рук ОСОБА_11 належні їй грошові кошти у сумі 2 800 гривень. Залишивши принесені з собою предмети релігійної атрибутики, покинув домоволодіння ОСОБА_13 .

Усього, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 8 300 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_8 08 вересня 2019 року об 11 год 40 хв., з метою продажу предметів релігійної атрибутики, приїхав на автомобілі марки «ВАЗ-111830», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Бовшів Галицького району Івано-Франківської області. Приблизно об 11 год 45 хв. ОСОБА_8 зайшов у приміщення житлового будинку ОСОБА_14 , жительки АДРЕСА_3 , де продемонструвавши їй частину привезених з собою предметів релігійної атрибутики, попросив у неї здійснити пожертву грошових коштів. На вказане прохання ОСОБА_14 відгукнулась та підійшла до ліжка, у якому зберігала грошові кошти, щоб взяти зі схованки свої заощадження. Тим часом ОСОБА_8 приніс до її будинку наявні у нього дві ікони у дерев`яних рамах. Повернувшись до кімнати та побачивши у руках ОСОБА_14 грошові кошти, у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення грошових коштів потерпілої ОСОБА_14 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 вирвав з рук потерпілої належні їй грошові кошти в розмірі 13 000 гривень, з яких відрахував та відкрито викрав 5 500 гривень, а решту грошових коштів повернув ОСОБА_14 . Залишивши принесені з собою предмети релігійної атрибутики, покинув домоволодіння ОСОБА_14 .

Усього своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду в розмірі 5 500 гривень.

У своїй АС прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, та призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а саме 4 роки позбавлення волі; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти поданої АС, просять вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.2 ст.186 КК, відповідає встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається із вироку Рогатинського районного суду від 23 грудня 2019 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, Суд наголосив, що основна мета ст.6 Конвенції у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в якому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання та в частині звільнення його від реального відбування покарання в повній мірі дотримався. Призначене покарання та рішення про звільнення від його відбування, є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до тяжких злочинів.

Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому правильно застосував положення ст. 75 КК, та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу, враховуючи при цьому дані про його особу і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.

Колегія суддів погоджується з встановленими даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, що він раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, зареєстрований приватним підприємцем, перебуває у зареєстрованому шлюбі, є багатодітним батьком, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей та дружину, яка постійно хворіє, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілих.

Судом правильно встановлено, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_15 просили суворо не карати обвинуваченого, притензій матеріального чи морального характеру до нього не мають, оскільки майнова шкода їм відшкодована в повному обсязі , що підтверджується їхніми заявами поданами під час досудового розслідування. З урахуванням принципу верховенства права (ст. 8 КПК), думка потерпілих щодо позбавлення обвинуваченого волі повинна бути врахована.

Крім того, судом першої інстанції правильно взято до уваги висновок органу пробації, в якому зазначено, що беручи до уваги отриману інформацію щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб. Окрім цього, у вказаному висновку зазначено, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням орган пробації вважає доцільним покладення на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язку відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК.

А тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з метою виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим повторних злочинів, обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК, тобто із звільненням його від відбування покарання з випробовуванням.

Колегія суддів також відносить до обставин, які пом`якшують ОСОБА_8 , покарання, зокрема повне визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої майнової шкоди.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання, є рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо осіб похилого віку.

На переконання колегії суддів, запропоноване прокурором, в поданій АС, про реальне відбування призначеного покарання, є занадто суворим, та таким, який на тривалий строк позбавить ОСОБА_8 волі, внаслідок чого той втратить соціальні зв`язки із суспільством та сім`єю.

Суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, з достатньою повнотою, врахував усі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, зробив правильний висновок про доцільність призначення йому покарання в межах санкцій ч.2 ст. 186 КК у виді чотирьох років позбавлення волі та обґрунтовано прийняв рішення про підставність застосування до нього положень ст. 75 КК з покладенням на нього відповідних обов`язків, згідно приписів ст. 76 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, таке призначене судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з іспитовим строком на 2 роки буде об`єктивним стримуючим фактором вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, перевіривши апеляційні доводи прокурора прийшла до переконання, що призначене ОСОБА_8 покарання, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для посилення йому покарання немає.

З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5