Справа №505/331/20
Провадження №1-кп/505/255/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №-0001649 з угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним, щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рижівка, Уманського району, Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого по найму, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 23.12.2019 року близько 18год. 00хв. перебуваючи в домоволодінні свого брата ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з мешканцем цього ж села ОСОБА_5 вживали спиртні напої. Знаходячись на вулиці біля вищевказаного будинку між ним та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, де в подальшому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_4 , біля 23год. Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні насідки і бажаючи їх настання, умисно наніс один удар лівою ногою в область правої ноги та 5 ударів кулаком правої та лівої руки в область обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, забою м`яких тканин волосяної частини голови, обличчя та правого гомілково-ступеневого суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
На підставі ч.1 ст.474 КПК України до суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про примирення від 31.01.2020 року укладена між потерпілим ОСОБА_5 , та підозрюваним ОСОБА_4 , згідно з умовами якої, підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і до моменту оголошення про підозру сприяв розслідуванню кримінального провадження, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу розміром 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про примирення, що передбачені ст.476 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просить затвердити угоду, в якій він беззастережно визнав себе винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, повідомив суд про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про примирення, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про примирення, просив указану угоду з потерпілим затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_5 також не заперечував проти укладення угоди з обвинуваченим, і розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди про примирення, визначені ст.473 КПК України, та підтвердив суду, що не має до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій.

Суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілого, думку прокурора, приходить до наступного.
Відповідно ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається зі ст.12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відносяться до категорії кримінальних правопорушень невеликої тяжкості.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини, справа «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №- 9043/05 від 29 квітня 2014 року, зазначено, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Ознайомившись зі змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст.471 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди та не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиїх прав, свобод та інтересів, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для примирення, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

Перед затвердженням угоди про примирення суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч.5 ст.474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим ОСОБА_5 угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди про примирення та наслідки її невиконання.

Оскільки умови угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Судові витрати у кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 31.01.2020 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №-0001649.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу розміром 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1