Справа №295/899/20
УХВАЛА
Іменем України

28.01.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
особи, яка заявила клопотання ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2019 року в межах кримінального провадження №0000001, на грошові кошти: 1 купюра номіналом 10 доларів США, 15 купюр номіналом 20 доларів США, 37 купюр номіналом 50 доларів США, 64 купюри номіналом 100 доларів США, 3 купюри номіналом 50 Євро, 4 купюри номіналом 100 Євро, на загальну суму 8 560 доларів США та 550 Євро, що були вилучені в ході проведеного обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та повернути їх заявнику.

В обґрунтування вимог клопотання гр. ОСОБА_3 зазначила, що СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, та в ході кримінального провадження 29.05.2019 слідчо-оперативною групою на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира проведено обшук у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , наслідком якого і стало вилучення вказаних грошових коштів. В подальшому на дані грошові кошти ухвалою слідчого судді був накладений арешт. ОСОБА_3 звертає увагу, що безпосередньо у протоколі обшуку вона зазначила, що кошти належать їй. Вважає, що судом необґрунтовано накладено арешт на вилучені грошові кошти на загальну суму 8 560 доларів США та 550 Євро, оскільки вони є її особистими збереженнями, жодним чином не пов`язані і не стосуються кримінального правопорушення. Вказані грошові кошти заявник отримала від продажу частки належної їй квартири, придбаної до шлюбу із ОСОБА_6 , що підтверджується доданою до клопотання копією договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Заявник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала вимоги клопотання з наведених у ньому підстав. Додатково пояснила, що має потребу у зазначених коштах, оскільки являється матір`ю двох дітей, яких треба забезпечувати. Під час обшуку вона не уточняла звідки у неї ці кошти, оскільки про це слідчий її не питав.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання та вважає недоцільним скасування арешту майна на даний час, оскільки органом досудового розслідування проводяться ряд слідчих (розшукових) дій в рамках провадження. За словами слідчого, на даний час стороною кримінального провадження не надавались органу досудового розслідування докази походження грошових коштів. На кошти був накладений арешт з метою збереження речових доказів. Звертав увагу, що за змістом наданого ОСОБА_3 договору купівлі-продажу остання одержала від покупця квартири кошти в гривні, а вилучені були в ході проведення обшуку долари США та Євро.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання. В обґрунтування своєї позиції послався на визнання даних коштів речовими доказами у кримінальному провадженні та накладенні арешту на них з метою збереження таких доказів. Звертав увагу на те, що заявник не оскаржувала ухвалу про накладення арешту на грошові кошти до суду апеляційної інстанції
Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Слідчим суддею встановлено, що 16.01.2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України у кримінальному провадженні № 0000001 стосовно того, що службові особи ТОВ «Заріна 2016» протягом 2018 року з метою ухилення від сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, умисного відобразили проведення фінансово-господарських операцій із закупівлі запасних частин до сільськогосподарської техніки у групи «ризикових» підприємств підконтрольних ОСОБА_6 , у результаті чого умисно ухилились від сплати податків в особливо великих розмірах.

Також встановлено, що постановою від 29.05.2019 слідчий по кримінальному провадженню ОСОБА_4 визнав вилучені у ході обшуку 29.05.2019 за адресою проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 8 560 доларів США та 550 Євро речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001. Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2019 року у справі №295/8215/19 в рамках кримінального провадження накладено арешт на вилучені у ході обшуку 29.05.2019 кошти, а також тимчасово позбавлено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 можливості ними розпоряджатися.
Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №295/8215/19, підставою для задоволення клопотання та накладення арешту на грошові кошти став висновок про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти є речовими доказами зазначеного кримінального правопорушення, відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а також є засобами і предметом вчинення кримінального правопорушення.
Окрім того згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, з метою його збереження та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У частинах 1, 2 статті 170 КПК України вказано, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до положень ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, у тому числі й власника майна, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Абзацом другим ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, зокрема що арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином нормами КПК України саме на власника (володільця) майна або представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, покладений обов`язок доведення тієї обставини, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя приймає до уваги відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та проведення слідчих (розшукових) по даному кримінальному провадженню на час розгляду клопотання.
Слідчий суддя вважає, що гр. ОСОБА_3 не надано переконливих аргументів для скасування арешту майна у зв`язку із тим, що арешт накладено необґрунтовано. Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що озвучені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно, оскільки за встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник й котрі, на її думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, - як раз є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000001. Зокрема, орган досудового розслідування і повинен встановити походження таких коштів, а також перевірити чи не являються дані кошти предметом кримінального правопорушення з огляду на попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення. На переконання слідчого судді, надані гр. ОСОБА_3 докази беззаперечно не свідчать, що вилучені в ході проведення обшуку 29.05.2019 кошти і є тими самими грошовими коштами, які були одержані заявником від продажу її частки квартири у 2007 році.

Із норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Таким чином слідчий суддя на етапі проведення досудового розслідування не виконує функції слідчого або прокурора у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому (п. 73 справи «Неділенько та інші проти України»), що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП] (Iatridis v. Greece) [GC], заява № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II). Вимога законності для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції, як і для зазначених цілей статті 8, передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Зосимов проти України» (Zosymov v. Ukraine), пункт 73, з подальшими посиланнями). Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (п. 39 справи «Серявін та інші проти України»).

.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя