Справа № 567/272/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000033 по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Сіянці Острозького району Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за місцем проходження служби: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України

встановив:

18 січня 2020 року близько 21 години, ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на таємне викрадення грошових коштів, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю власників та інших осіб, проник на територію господарства в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , де з метою приховування візуальних характеристик своєї зовнішності вимкнув камери відеоспостереження, що розташовані на території даного господарства та в подальшому шляхом підбору ключа незаконно проник до житлового будинку за вказаною адресою. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 використовуючи здобутий на території вказаного господарства шуруповерт марки «Forte» моделі «CD 1213-2 В2 Li», здійснив демонтаж замка металевого сейфу розташованого в кімнаті будинку, внаслідок чого отримав вільний доступ до його вмісту та виконав всі дії, які вважав необхідними для вчинення таємного викрадення грошових коштів. Однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки в сейфі були відсутні грошові кошти, які попередньо ОСОБА_6 в сумі 24 000 гривень зберігав у вказаному сейфі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України винним себе визнав повністю та пояснив, що 18.01.2020 р. у вечірній час, перебуваючи у с.Сіянці Острозького району, він з друзями під час відпочинку вживав спиртні напої. По закінченню відпочинку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він пішов до домогосподарства ОСОБА_6 з метою вчинити крадіжку грошових коштів, так як знав, що у житловому будинку ОСОБА_6 є сейф, в якому вони можуть бути. Вказав, що обстановка на території домогосподарства ОСОБА_6 йому була знайома, оскільки він декілька разів був безпосередньо у житловому будинку та неодноразово був на території самого домогосподарства, зокрема у приміщенні літньої кухні, та знав, де знаходяться ключі від вхідних дверей до житлового будинку. Того вечора в будинку нікого не повинно було б бути. Підійшовши до житлового будинку, перед тим як зайти до нього, він намагався власною шапкою накрити камеру відеоспостереження, щоб його не можна було впізнати, однак йому це не вдалося через те, що камера спостереження знаходилася на недосяжній для нього висоті, а тому він вирішив вимкнути електропостачання камери спостереження, для чого в електрощитку вимкнув рубильник. В подальшому близько 21 год. він зайшов до приміщення літньої кухні, взяв ключі від житлового будинку, якими відчинив вхідні двері, та зайшов до нього. Для того, щоб орієнтуватися у темряві в житловому будинку він підсвічував ліхтарем, який був вмонтований у його мобільному телефоні. В житловому будинку він знайшов приміщення, де знаходився металевий сейф, який відкрив з допомогою шуруповерта, якого взяв в гаражі господарства ОСОБА_6 . Пояснив, що довго не міг відкрити сейф та коли відчинив його, то сейф виявився пустим. В подальшому з метою приховати сліди свого перебування у житловому будинку, він зачинив сейф, увімкнув електропостачання до камери відеоспостереження, ключі від житлового будинку поклав на місце, де їх взяв у літній кухні, шуруповерт забрав із собою та викинув за межами домогосподарства. Пояснив, що попросив вибачення у потерпілого за скоєне, обіцяє в майбутньому подібного не вчиняти, у вчиненому розкаюється.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини і мотиви злочину ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до житла.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім позбавлення волі.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він по місцю проживання згідно із характеристикою Оженинської сільської ради характеризується позитивно, скарг та заяв на поведінку ОСОБА_5 в сільську раду не надходило.

Згідно довідки КЗ «Острозька ЦРЛ» ОСОБА_5 на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.

ОСОБА_5 раніше не судимий.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Острозьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області вбачається, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-стрільця, наркотичних засобів не вживає, інколи вживає спиртні напої, до адміністративної відповідальності не притягувався. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, та у разі звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації не вбачає підстав для покладення додаткових обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 1 рік.

Враховуючи наведені обставини та особу обвинуваченого, суд вважає такими, що вказують на необхідність застосування щодо ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.185 КК України та дане покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотань щодо обрання запобіжного заходу не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судової експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 628,04 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.
На підставі статей 2, 100, 118, 124, 370-371, 373-374 КПК України суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на ОСОБА_5 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) грн. 04 коп.
Речові докази : шуруповерт марки «Forte» моделі «CD 1213-2 В2 Li», який належить потерпілому ОСОБА_6 , вважати йому повернутим згідно збережної розписки; відеозапис з камер відеоспостереження на диску для лазерних систем зчитування «DVD-R Verbatim» залишити в матерілах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1