Єдиний унікальний номер судової справи 201/468/20
Номер провадження 1-кс/201/283/2020
УХВАЛА
Іменем України

11 лютого 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 щодо недотримання розумних строків, встановлення строків прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0001915, внесеному до ЄРДР 30.05.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру від 12.12.2019р.) звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 та слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування, в якій просить встановити строк закінчення досудового розслідування кримінальному провадженні № 0001915, внесеному до ЄРДР 30.05.2017р. та прийняття прокурором одного з передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 383 КПК України рішення, встановити строк слідчому для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 384 КПК України рішення.

В обґрунтування скарги вказав, що у провадженні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0001915 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, розпочате на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2017р. (залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2017р.) про повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

У витягу з ЄРДР ОСОБА_3 зазначений як особа, якій повідомлено про підозру і фактично він є підозрюваною особою. Так, у кримінальній справі (де провадження здійснювалося в порядку КПК України в редакції 1960 року) ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який тривав більше 4-х років і згодом був скасований судом апеляційної інстанції. У травні 2011 року ОСОБА_3 було пред`явлено обвинувачення і справу було передано до суду з обвинувальним висновком. У лютому 2012 року винесено обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 , який набрав законної сили у травні 2012 року після відхилення апеляційної скарги захисника. З того моменту ОСОБА_3 став засудженим. У відношенні ОСОБА_3 було відкрите виконавче провадження зі стягнення призначеного судом штрафу та поставлено на облік в органах виконання покарань.

Ухвалою ВВСУ від 15.11.2012р. справу направлено на новий апеляційний розгляд, за наслідками якого обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 було скасовано. Отже з травня по листопад 2012 року ОСОБА_3 знову набув статусу засудженого.

Тому твердження прокурора про те, що жодній особі не повідомлялось про підозру, а запобіжні заходи не обрались - не відповідають дійсності і суперечать матеріалам справи.

26.05.2017р. ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 звернулись до Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області з клопотанням та адвокатським запитом про рух по кримінальній справі (кримінальному провадженню).

На адвокатський запит надано відповідь про те, що у кримінальному провадженні № 0001915 від 30.05.2017р. доручено здійснення досудового розслідування слідчому Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 . Жодній особі не повідомлялось про підозру запобіжні заходи не обиралися.

14.08.2017р. слідчим ОСОБА_3 ознайомлено з матеріалами кримінального провадження. За твердженням прокурора на час ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_6 перебував у статусі свідка. Однак надання свідку матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, приймаючи правову позицію прокурора, є розголошенням таємниці досудового розслідування.

Під час ознайомлення встановлено, що у витягу з ЄРДР процесуальний статус ОСОБА_6 зазначено як підозрюваний. Проте визначення процесуального статусу ОСОБА_6 як свідка потягло порушення строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України, невжиття прокурором дій передбачених ст. 233 КПК України. За весь час досудового розслідування не проведено жодної слідчої чи процесуальної дії, окрім повідомлення прокурора про початок цього провадження. Означене вказує на навмисне затягування досудового розслідування, яке після внесення відомостей до ЄРДР триває більше ніж 2 роки та 8 місяців.

12.03.2019р. заявник звернувся до слідчого з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0001915, оскільки строк розслідування на той час перевищував півтора року, але у задоволенні клопотання було відмовлено, з тих підстав, що норми ст. 219 КПК України не застосовуються, тому що не мають зворотної дії в часі.

12.03.2019р. заявник звернувся до слідчого з клопотанням про закриття кримінального провадження, але відповіді не отримав, тому звернувся зі скаргою до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 29.03.2019р. зобов`язано орган досудового розслідування розглянути клопотання, але ухвала слідчого судді виконана не була, відповіді на запит адвоката від 03.07.2019р. не надано. З того часу жодні слідчі дій не здійснювалися.

Оскільки у зв`язку з довготривалими досудовим розслідуванням стосовно ОСОБА_3 порушуються вимоги ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, в порядку ст. 308 КПК України, 08.11.2019р. заявник звернувся зі скаргою до прокурора Дніпропетровської області, але вона по суті не була розглянута.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 219, 283, 284, 303 КПК України, просив: 1) встановити строк в 1 місяць із дня проголошення ухвали, для закінчення проведення досудового розслідування та для прийняття прокурором одного з передбачених ч. 1,2 ст. 283 КПК України процесуальних рішень в рамках кримінального провадження; 2) встановити строк в 1 місяць, із дня проголошення ухвали, уповноваженому слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для закінчення проведення досудового розслідування (виконання необхідних слідчих дій) та для прийняття слідчим одного з передбачених ч. 1 ст. 284 КПК України процесуального рішень в рамках кримінального провадження.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 , який є одним з процесуальних керівників у кримінальному провадженні, з доводами скарги не погодився, заперечував проти її задоволення. Надав письмові заперечення на скаргу, у яких зазначив, що дійсно 30.05.017р. Соборним ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2017р. внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001915 за ч. 1 ст. 368 КК України.

Під час внесення відомостей до ЄРДР слідчим зазначено інформацію щодо притягнення 20.04.2011р. ОСОБА_3 в якості обвинуваченого (згідно з КПК України 1960 року).

З початку проведення досудового розслідування (з 30.05.2017р.) і до цього часу ОСОБА_3 не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до вимог КПК України 2012 року.

Досудове розслідування триває, за його результатами слідчий прийме відповідне процесуальне рішення, про що повідомить зацікавлених осіб у встановленому КПК України порядку.

Вважав, що КПК України в редакції, яка діяла на момент реєстрації кримінального провадження, не визначалися строки для проведення конкретних процесуальних дій, а тому доводи заявника щодо можливості оскарження у порядку 303 КПК України рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у ... нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк - вважав необґрунтованими.

Крім того, частини 1, 2 ст. 219 КПК України у діючій редакції не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальні правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

У зв`язку з викладеним, просив відмовити у задоволенні скарги.

Адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час розгляду скарги наполягали на її задоволенні, в судове засідання, призначене на 11.02.2020р. надали заяви, у яких просили скаргу розглядати без їх участі, без фіксації технічними засобами, вимоги скарги задовольнити.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суддя слідчий вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Прокурор в судове засідання надав заяву, в якій просив скаргу розглядати без його участі, врахувавши раніше надані заперечення на скаргу.

Ураховуючи неприбуття учасників в судове засідання, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, представлені прокурором матеріали кримінальної справи і кримінального провадження, письмові заперечення прокурора, зіставивши їх доводи з положеннями кримінального процесуального закону, приходить до такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження установлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2012р. по справі № 412/23/2012, залишеним без мін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.05.2012р., ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 12 750,00 грн. з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядних функцій строком на три роки.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд - скасовано.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012р. ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.05.2012р. скасовано, а кримінальну справу направлено на новий апеляційний розгляд.

З наведених рішень у кримінальній справі видно, що ОСОБА_3 звинувачувався у скоєнні посадового злочину. Він був засуджений вироком суду за те, що будучи згідно розпорядження голови Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради від 29.10.2010р. № 82-ОС переведений на посаду головного спеціаліста юридичного відділу виконавчого комітету ради, згідно своєї посадової інструкції був зобов`язаний організувати роботу адміністративної комісії при виконкомі, підготовлювати матеріали на засідання комісії, контролювати повідомлення осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, про час та місце проведення засідання комісії, підготовлювати необхідну інформацію, матеріали, довідки про результати засідання комісії, вести роботу з діловодства та статистики діяльності адміністративної комісії при виконкомі, вести протоколи засідання комісії, здійснювати аналіз та контроль за виконанням постанов комісії про накладення штрафних санкцій, підготовлювати необхідні матеріали та відправляти їх по місцю роботи або проживання і в суд, проводити підсумки роботи комісії, вести облік розглянутих адміністративних справ, забезпечувати зберігання справ, а також брати участь в організації обліку та зберіганні актів законодавства, роботи з документами.

Крім того, відповідно до розпорядження голови цієї ж ради № 273-К від 25.11.2010р. та рішенням виконавчого комітету ради № 337 від 20.08.2010р., на засудженого ОСОБА_3 також були покладені обов`язки завідуючого юридичним відділом і секретаря адміністративної комісії виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, згідно якого ОСОБА_3 здійснював керівництво діяльністю юридичного відділу, розподіл обов`язків між працівниками, керівництво їх роботою та контроль за нею, здійснював контроль за роботою юридичних служб структурних підрозділів ради, організовував облік та зберігання актів законодавства, роботу з документами відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи працівником органу місцевого самоврядування - Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, будучи службовою особою, виконуючою організаційно-розпорядчі функції, вчинив злочин в сфері службової діяльності за наступних обставин.

17.02.2011р., обіймаючи посаду головного спеціаліста юридичного відділу Жовтневої районного в м. Дніпропетровську ради та виконуючи обов`язки завідуючого цього відділу, а також будучи відповідальним секретарем адміністративної комісії даного органу місцевого самоврядування, в своєму службовому кабінеті № 222, розташованому в адміністративній будівлі Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради по пл. Шевченка, 7 в м. Дніпропетровську, маючи умисел на отримання хабара, реалізуючи свій злочинний умисел, в розмові з приватним підприємцем ОСОБА_8 висунув вимогу про передачу йому хабара в сумі 1 000 грн. за вирішення питання про не притягнення її до адміністративної відповідальності згідно із складеного відносно неї КП «Еколог» адміністративним протоколом за ст. 152 КУпАП від 08.02.2011р., шляхом не направлення останнього по місцю територіального розгляду в адміністративну комісію Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради. ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що у випадку відмови передати ОСОБА_3 вказаної суми грошових коштів в розмірі 1000 грн., адміністративний протокол, складений відносно неї КП «Еколог» за ст. 152 КУпАП від 08.02.2011р., буде направлений до адміністративної комісії ради, у зв`язку з чим вона, повторно буде притягнута до адміністративної відповідальності за одне і те ж правопорушення з наступною оплатою штрафу, погодилась на передачу ОСОБА_3 обумовленої суми грошових коштів.

Після цього, 18.02.2011р. о 13 год. 30 хв., ОСОБА_3 в своєму службовому кабінеті, реалізуючи свій злочинний умисел на отримання хабара, запропонував ОСОБА_8 положити представлені нею в якості хабара грошові кошти в сумі 1000 грн. під картонну папку на одній із полок шафи в службовому кабінеті, при цьому повернув частину вказаних грошових коштів в сумі 200 грн. ОСОБА_8 , зменшивши тим самим суму обумовленого хабара до 800 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_8 за не направлення складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення від 08.02.2011р. до спливу передбачених ст. 38 КУпАП строків притягнення її до адміністративної відповідальності в адміністративну комісію Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради хабара у виді грошових коштів в сумі 800 грн., які в той же день приблизно о 13 год. 30 хв. були виявлені та вилучені працівниками міліції у вищевказаному службовому кабінеті засудженого.

ВССУ у своїй ухвалі від 15.11.2012р., скасовуючи ухвалу апеляційного суду та направляючи кримінальну справу на новий апеляційний розгляд, посилався, зокрема, на те, що засуджений ОСОБА_3 вказував на те, що суд при розгляді справи належним чином не перевірені докази на їх належність та допустимість, зокрема, ті, які отримані в результаті проведення оперативно-розшукових заходів, так як в матеріалах справи не містяться відомості про заведення оперативно-розшукової справи. А апеляційний суд належним чином не перевірив вказаних доводів ОСОБА_3 , не витребував відомості про те, чи дійсно була заведена оперативно-розшукова справа, яким органом, коли саме, а також належним чином не з`ясував, коли саме, о котрій годині, ОСОБА_8 звернулася до правоохоронних органів із заявою про вимагання в неї хабара.

Крім того, апеляційним судом не надано належної відповіді на доводи апеляції ОСОБА_3 про те, що, суд необґрунтовано взяв до уваги суперечливі показання ОСОБА_8 по обставинам зустрічей з ним та передачі коштів; про незаконне проведення нею оперативно-розшукових заходів; те, що протокол огляду грошових коштів від 18.02.2011р. проведено до порушення кримінальної справи 21.02.2011р., без оформлення належної постанови про заведення оперативно-розшукової справи та постанови про проведення оперативно-розшукових заходів; про те, що грошові кошти, які були предметом хабара, помічені та оглянуті, належали особисто ОСОБА_8 , а не виділені зі спецфонду правоохоронного органу, і ця процесуальна дія проводилась без участі компетентної посадової особи - експерта; про незаконне проведення огляду місця події - кабінету № 222, без мотивованої постанови суду, без рішення володільця; про те, що постанова про порушення кримінальної справи винесена тільки через три дні після подій - 21.02.2011 року; про невідповідність відеозапису огляду кабінету № 222 від 18.02.2011р. тим діям, які відбувалися в дійсності; про відсутність демонстрації вказаного відеозапису учасникам цієї процесуальної дії та відповідного протоколу з підписами її учасників; про необгрунтовану відмову в задоволенні клопотання про проведення автентичності та цілісності вказаного відеозапису (на предмет монтажу) шляхом проведення відповідної судово-криміналістичної експертизи; про відсутність в матеріалах справи доказів про те, що до повноважень ОСОБА_3 входило здійснення дій в інтересах ОСОБА_8 у виді не направлення адміністративного протоколу відносно неї до відповідного органу та не врахування судом належним чином показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . ОСОБА_11 з вказаного питання; про вчинення провокації хабара; пре те, що ОСОБА_8 звернулась із заявою до правоохоронних органів де дачі нею взятки, що вимагання хабара не було, а тому не було підстав для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 369 КК України; про відсутність у нього на руках спецзасобу «Промінь-1»; по доводам необхідності проведення перевірки його скарг на ім`я Генерального прокурора і прокурора області, направлених до суду для розгляду в рамках кримінальної справи; по доводам про відсутність в матеріалах справи доказів наявності у засудженого умислу/ корисливого мотиву, вимагання хабара; про те, що його заяви про застосування де нього недозволених методів слідства перевірені неналежним чином; про те, що суд не долучив до справи його заяву про вчинення працівникам: міліції при проведені оперативно-розшукових заходів щодо нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, направлення її суддею неналежному суб`єкту; не дав апеляційний суд відповідь і на довод засудженого про не повідомлення його та захисника про час та місце проведення попереднього судового засідання.

При новому апеляційному розгляді ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2013р. вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2012р. скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2013р. кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 направлено прокурору для організації додаткового розслідування.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013р. постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2013р. скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд для попереднього розгляду.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014р. по справі № 1/201/60/13к ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначене покарання у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 12 750,00 грн.

Звільнено ОСОБА_3 від покарання у вигляді штрафу в дохід держави у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.11.2014р. вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014р. знову скасовано та справу направлено на новий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Після того справа передана на розгляд судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_12 , постановою якого від 17.12.2014р. справа призначена до розгляду.

В подальшому, у зв`язку із спливом п`ятирічного терміну повноважень судді ОСОБА_12 , справа 12.05.2015р. передана на розгляд судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_13 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2017р. (під головуванням судді ОСОБА_13 ), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2017р., за клопотанням ОСОБА_3 кримінальну справу повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 для організації проведення додаткового розслідування, у зв`язку із неповнотою та неправильністю досудового слідства.

Направляючи кримінальну справу прокурору для організації проведення додаткового розслідування, суд вказав, що вину підсудного ОСОБА_3 неможливо вважати доведеною з огляду на неповноту слідства. Так, протягом тривалого перебування кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 на стадії останнього судового розгляду, за результатами комплексу вжитих заходів щодо забезпечення участі у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , остання до суду не з`явилась, сприяння щодо її прибуття зі сторони обвинувачення не було, що фактично унеможливило суд дотримати права обвинуваченого на допит вказаного свідка, а на свідченнях ОСОБА_8 будується усе обвинувачення висунуте підсудному ОСОБА_3 , а тому обмежитись лише оголошенням її свідчень наданих на стадії досудового розслідування, неможливо, оскільки судом буде грубо порушено право обвинуваченого на справедливий суд.

Більш того, відсутність основного свідка обвинувачення ОСОБА_8 фактично позбавляє об`єктивної можливості суд з`ясувати важливі питання безпосередньо зазначенні в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012р., зокрема, неможливо перевірити доводи ОСОБА_3 щодо суперечливих показань свідка ОСОБА_8 по обставинам зустрічей з ним і передачі коштів; про незаконне проведення нею оперативно-розшукових заходів; те, що протокол огляду грошових коштів від 18.02.2011р. проведено до порушення кримінальної справи 21.02.2011р., без оформлення належної постанови про заведення оперативно-розшукової справи та постанови про проведення оперативно-розшукових заходів; про те, що грошові кошти, які були предметом хабара, помічені та оглянуті, належали особисто ОСОБА_8 , а не виділені зі спецфонду правоохоронного органу, і ця процесуальна дія проводилась без участі компетентної посадової особи - експерта; про невідповідність відеозапису огляду кабінету № 222 від 18.02.2011р. тим діям, які відбувалися в дійсності; про відсутність демонстрації вказаного відеозапису учасникам цієї процесуальної дії та відповідного протоколу з підписами її учасників; про необґрунтовану відмову в задоволенні клопотання про проведення автентичності та цілісності вказаного відеозапису (на предмет монтажу) шляхом проведення відповідної судово-криміналістичної експертизи; про відсутність в матеріалах справи доказів про те, що до повноважень ОСОБА_3 входило здійснення дій в інтересах ОСОБА_8 у виді не направлення адміністративного протоколу відносно неї до відповідного органу з вказаного питання; про вчинення провокації хабара; про те, що ОСОБА_8 звернулась із заявою до правоохоронних органів до дачі нею взятки, що вимагання хабара не було, а тому не було підстав для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 369 КК України; про відсутність у нього на руках спецзасобу «Промінь-1»; по доводам необхідності проведення перевірки його скарг на ім`я Генерального прокурора і прокурора області, направлених до суду для розгляду в рамках кримінальної справи; по доводам про відсутність в матеріалах справи доказів наявності у ОСОБА_3 умислу, корисливого мотиву, вимагання хабара; про те, що його заяви про застосування до нього недозволених методів слідства перевірені неналежним чином тощо.

При цьому, про необхідність з`ясування та перевірки наведених вище питань вказано і у висновках колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області, викладених в ухвалі від 06.11.2014р.
Наведену неповноту та неправильність досудового розслідування усунути при судовому розгляді неможливо, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про необхідність повернення кримінальної справи прокурору для організації проведення додаткового розслідування у процесуальному порядку, передбаченому п. п. 8, 12 перехідних положень КПК України від 13.04.2012р., тобто із внесенням відомостей до ЄРДР і здійсненням подальшого провадження із додержанням процесуальних норм, передбачених новим кримінальним процесуальним законодавством України.

30.05.2017р. відомості про кримінальне правопорушення за правилами КПК у редакції 2012 року були внесені до ЄРДР з присвоєнням номера кримінального провадження № 0001915 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 368 КК України (у редакції чинній до 04.06.2014р.), органом досудового розслідування визначено Соборний ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

У витягу з ЄРДР вказано ОСОБА_3 як особу, якій повідомлено про підозру.
Як видно з матеріалів кримінального провадження 15.08.2017р. слідчим ОСОБА_5 було надано доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) лія у порядку ст. 40 КПК України про забезпечення явки до слідчого ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , допит їх у якості свідків.

Постановою слідчого ОСОБА_5 від 18.01.2018р. доручено уповноваженим співробітникам Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області допитати в якості свідка ОСОБА_19

19.01.2018р. у якості свідка була допитана ОСОБА_15

22.01.2018р. у якості свідка були допитані ОСОБА_9 і ОСОБА_20

22.01.2018р. прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 надані вказівки начальнику Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Згідно з рапортом слідчого від 31.01.2018р. встановити місцезнаходження та контактні дані свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 не вдалося можливим, у зв`язку із чим неможливо провести їх допит.

09.02.2018р. у якості свідка був допитаний ОСОБА_19

12.03.2019р. адвокат ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до прокурора і до слідчого із клопотаннями про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування (18 місяців згідно із ч. 2 ст. 219 КПК України).

Постановою слідчого від 12.03.2019р. у задоволенні клопотання було відмовлено у зв`язку із відсутністю підстав для прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

18.11.2019р. прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 надані вказівки слідчому Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області:

1. Встановити місце проживання та допитати свідка ОСОБА_8 з приводу обставин, які мали місце 18.02.2011р. щодо вимагання ОСОБА_3 неправомірної вигоди за не притягнення до адміністративної відповідальності; з приводу проведення слідчих дій за її участі з метою фіксації злочину;

2. Встановити місце проживання та ґрунтовно допитати понятого ОСОБА_21 з приводу його участі у проведення слідчих дій - огляді грошових коштів, огляду кабінету №222, вилучених в ході їх проведення речових доказів, осіб, які приймали участь у їх проведенні, засобів, які використовувались для фіксації доказів, тощо;

3. Встановити та допитати членів адміністративної комісії при виконкомі Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_22 та ОСОБА_23 з приводу складання протоколу №7 від 16.02.2011р., процедури розгляду адміністративного протоколу відносно ОСОБА_8 ;

4. Встановити та допитати ОСОБА_14 , яка станом на 18.02.2011р. обіймала посаду головного спеціаліста загального відділу Жовтневої районної у місті ради за відомими їй обставинами проведення огляду кабінету ОСОБА_3 ;

5. Встановити та допитати ОСОБА_15 , яка станом на 18.02.2011р. обіймала посаду головного завідуючої загальним відділом Жовтневої районної у місті ради за відомими їй обставинами проведення огляду кабінету ОСОБА_3 ;

6. Встановити місцезнаходження камери ПАНАСОНІК, на яку здійснювався відсозапис огляду кабінету №222, відомості про яку зазначено в протоколі огляду від 18.02.2011р., долучити її до матеріалів кримінального провадження;

7. Провести судово-криміналістичну експертизу автентичності та цілісності відеозапису, виконаного під час огляду кабінету №222;

8. Допитати ОСОБА_24 , який станом на 18.02.2011р. обіймав посаду старшого оперуповноваженого СГСБЕП Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та проводив огляд грошових коштів. В ході допиту встановити підстави для його проведення, норм законодавства України, якими він керувався під час його складання та процедури проведення;

9. Витребувати з Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області інформацію про те, чи заводилася оперативно-розшукова справа за даним фактом;

Вказані слідчі (розшукові) дії слід було виконати в строк до 27.12.2019р. Про стан виконання вказівок та проведені слідчі (розшукові) дії письмово повідомити в строк до 27.12.2019р.
Станом не день надання матеріалів до слідчого судді (29.01.2020р.) і станом на день розгляду скарги жодних відомостей про виконання вищевказаних вказівок прокурора не надано.

Як видно з матеріалів скарги, заявник (адвокат ОСОБА_4 ) звертався у порядку ст. 308 КПК України зі скаргою до прокурора Дніпропетровської області, на яку (у порядку скерування до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2), керівником цієї місцевої прокуратури надано відповідь від 18.11.2019р. про те, що заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 надані вказівки процесуальному керівнику у провадженні у порядку ст. 308 КПК України щодо строків вчинення певних процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, а останнім - надано вказівки слідчому.

Порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України ).

Згідно зі ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

З урахуванням того що, згідно зі ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

При цьому, КПК України містить низку норм, які чітко закріплюють прямі вказівки на строки, протягом яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення або вчиняти процесуальні дії. У випадках якщо норми КПК України не містять прямих указівок на строки їх проведення або вчинення чи закріплюють відповідні граничні строки, прокурор, слідчий суддя, суд з урахуванням обставин, установлених під час відповідного кримінального провадження, має право встановлювати конкретні процесуальні строки.

Процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, мають право встановлювати прокурор, слідчий суддя та суд. В окремих випадках процесуальні строки можуть установлюватися й іншими суб`єктами.

Процесуальні строки встановлюються прокурором, слідчим суддею, судом для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку.

При встановленні процесуальних строків прокурор, слідчий суддя, суд повинні враховувати: 1) граничні строки вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, передбачені КПК України; 2) обставини, встановлені під час відповідного кримінального провадження; 3) достатність часу для вчинення учасником кримінального провадження відповідних процесуальних дій або прийняття ним процесуальних рішень; 4) відсутність перешкод реалізації права на захист.

Тобто, ця стаття передбачає, що процесуальні строки встановлюються прокурором, слідчим суддею, судом у межах граничного строку та не можуть їх перевищувати. Граничним строком є максимально допустима тривалість відповідного процесуального строку, встановлена КПК України або відомчим підзаконним нормативним актом. Наприклад, відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, які складають зміст особистого зобов`язання як запобіжного заходу, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Також, ця стаття закріплює гарантії забезпечення прав учасників кримінального провадження при встановленні прокурором, слідчим суддею, судом процесуальних строків: 1) процесуальні строки мають бути достатніми для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень; 2) процесуальні строки не повинні перешкоджати реалізації права на захист. Водночас закон зобов`язує прокурора, слідчого суддю, суд при встановленні процесуальних строків забезпечувати не лише приватні, а й публічні інтереси. Наприклад, закріплюючи граничні строки повідомлення прокурором або за його дорученням слідчим осіб, щодо яких проводилися негласні слідчі (розшукові) дії, про факт і результати їх проведення, ч. 2 ст. 253 КПК України передбачає, що конкретний час повідомлення визначається з урахуванням наявності чи відсутності загроз для досягнення мети досудового розслідування, суспільної безпеки, життя або здоров`я осіб, які причетні до проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Отже, у порядку ст. 114 КПК, слідчий суддя має змогу установити тільки процесуальні строки у межах граничних строків.

Граничним строком є максимально допустима тривалість відповідного процесуального строку строку, встановлена КПК України або відомчим підзаконним нормативним актом, однак вона не може установлюватися слідчим суддею.

Частина 1 ст. 284 КПК України, передбачає, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо: … 10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

(Частину першу статті 284 доповнено пунктом 10 згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017р. - зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін - див. пункт 4 § 2 розділу 4 Закону).

Слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру. Частину першу статті 284 доповнено абзацом згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017 - зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін - див. пункт 4 § 2 розділу 4 Закону.
Якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника. Статтю 284 доповнено новою частиною згідно із Законом № 2548-VIII від 18.09.2018\

Закон № 2548-VIII від 18.09.2018 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування» чинний з 04.11.2018.

Пункт 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» указує, що підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Закон № 2147-VIII від 03.10.2017 чинний з 29.11.2017р. (набрання чинності окремими положеннями) та з 15.12.2017р. в цілому. В дію зміни введені через три місяці після набрання чинності, тобто з 16.03.2018р.

Відомості до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні унесені 30.05.2017р., тобто до введення в дію Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, з огляду на, що його норми не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до цієї справи.

Відповідно не підлягає застосуванню ст. 219 КПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р. щодо строків розслідування проваджень, яка в діючій редакції регламентує, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;

2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину Частина перша статті 219 в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 - зміни не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін - див. пункт 4 § 2 розділу 4 Закону.

До даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 219 у попередній редакції, що діяла до введення в дію Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 та передбачала, що досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Тобто, ст. 219 КПК України у попередній редакції, яка підлягає застосуванню, в цій ситуації, передбачала початок обрахування строку з моменту повідомлення певній особі про підозру. За таких обставин (при наявності повідомлення особи про підозру) - можливо говорити про наявність у ньому граничного строку. Такий строк виник би у справі з моменту повідомлення певної особи про підозру.

У той же час, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 114 КПК України (у нині діючий редакції) для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченого цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадження.

Частина 2 ст. 28 КПК України встановлює загальне правило, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Водночас ч. 6 ст. 28 КПК України містить спеціальну норму, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом (частина шоста статті 28 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2213-VIII від 16.11.2017р., який набрав чинності 07.12.2017р.).

До цього (до внесення змін) частиною 6 ст. 28 КПК України було передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Ця норма кореспондує із положеннями частин 1, 2 ст. 114 КПК України, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Отже, передбачений ч. 2 ст. 28 КПК України обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, не виключає можливості розгляду ним клопотань, поданих на підставі ч. 6 ст. 28 КПК України, та встановлення для сторін кримінального провадження процесуальних строків відповідно до положень ст. 114 КПК України.

Відповідно до положень ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім цього, положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України імперативно встановлено, що Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).
Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).

Гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.
Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.
Як було установлено під час розгляду скарги, ОСОБА_3 був не лише у статусі обвинуваченого, а й у статусі підсудного і засудженого, а після повернення справи прокурору на додаткове розслідування відомості про його особу до ЄРДР були внесені як «підозрюваний», тому з урахуванням принципу верховенства права і наведеної практики Європейського суду з прав людини, безпідставним є доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_3 має статус свідка у кримінальному провадженні, навіть тому, що ОСОБА_3 був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження тобто, будучи свідком скористався правами фактично підозрюваного у вчиненні злочину (рішення у справі «Сервес проти Франції»).
Зважаючи на викладене, а також на положення ст. 28 КПК України, відповідно до яких з клопотанням про встановлення процесуальних строків має подати підозрюваний, обвинувачений (ст. 28 КПК у редакції до 06.12.2017р.), а також - поряд з підозрюваним вправі звертатися особа, права чи інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (ст. 28 КПК у редакції з 07.12.2017р.), слідчий суддя вважає, що клопотання (скаргу) про встановлення таких строків подано особою, визначеною ст. 28 КПК України, а відтак вважає його прийнятним для розгляду та не погоджується в цій частині з доводами прокурора про те, що КПК України в редакції, яка діяла на момент реєстрації даного кримінального провадження, не визначала строки для проведення конкретних процесуальних дій, а тому вважав доводи заявника щодо можливості оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у ... нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк - необґрунтованими.

Стосовно посилань прокурора на те, що частини 1, 2 ст. 219 КПК України у діючій редакції не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальні правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, суддя слідчий наголошує на такому.

КПК України (у редакції до внесення змін законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII) не визначало порядку обчислення строків досудового розслідування до повідомлення про підозру. Проте, у розумінні практики ЄСПЛ, кримінальне провадження, де досудове розслідування, без повідомлення про підозру здійснюється тривалий час відносно третіх осіб призводить до порушення їх прав та інтересів. В цьому контексті необхідно звертати увагу на практику ЄСПЛ, яка є сталою щодо проведення ефективного офіційного розслідування та розумних строків. Так, у рішенні ЄСПЛ по справі Меріт проти України від 30.03.2004 року. Суд зазначив, що відлік перебігу розгляду кримінальної справи для вирішення питання щодо його "розумності" у сенсі ч. 1 ст. 6 Конвенції починається з моменту виявлення ставлення державних органів до особи як до підозрюваного або як до обвинуваченого у вчиненні злочину. Зокрема, відлік строку провадження може починатися з дня: взяття особи під варту; повідомлення її про порушення щодо неї кримінальної справи; початку досудового розслідування.

Так, як вже зазначалось в мотивувальній частині ухвали, досудове розслідування кримінального провадження № 0001915 від 30.05.2017р. розпочалось 30.05.2017р., що на час розгляду скарги становить 2 роки та 8 місяців.
При цьому, кримінальне провадження розпочате за результатами направлення його на досудове розслідування, а розпочате досудове слідство було ще у лютому 2011 року згідно з постановою про порушення кримінальної справи слідчого прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська від 21.02.2011р., тобто дев`ять років тому. За весь цей час постановлювалося у відношення ОСОБА_3 два обвинувальних вироки, які були скасовані з підстав неповноти слідства, а остаточно постановою суду від 09.03.2017р., яка набрала законної сили, кримінальну справу знову повернуто прокурору для організації проведення додаткового розслідування, у зв`язку із неповнотою та неправильністю досудового слідства.

Отже протягом всього часу досудового розслідування стороною обвинувачення допускалася неповнота слідства, що призводило до не доведення вини підсудного ОСОБА_3 перед судом.

Приходжу до висновку, що прокурором наявними матеріалами кримінального провадження не підтверджено і наведеного жодних аргументів, які б свідчили про особливу складність справи, так само, не наведеного жодних відомостей, які б свідчили про наявність перешкод або труднощів, які б перешкоджали прогресу у розслідуванні цього кримінального провадження, у тому числі відомостей, які б свідчили про неможливість його завершення шляхом прийняття прокурором одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень, в тому числі й з урахуванням положень, визначених ст. 278 КПК України щодо повідомлення особі про підозру.

Всі заперечення прокурора зводяться виключно до неможливості розгляду даного клопотання слідчим суддею, чому надано оцінку вище.

Між тим, слідчий суддя нагадує, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної швидкості. Навіть якщо існують перешкоди або труднощі, які перешкоджають прогресу розслідування у конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їхню відданість принципам верховенства права та їхню здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них.

Проведення досудового розслідування кримінального провадження в строк, що перевищує майже 3 роки, повністю нівелює засаду кримінального провадження, визначену в ст. 28 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі пропідозру здійснити одну з таких дій:

1) закрити кримінальне провадження;

2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, підставою, для вчинення дій, передбачених ст. 283 КПК України є факт повідомлення особі про підозру.

Перевіряючи доводи особи, яка звернулась зі скаргою з приводу порушення розумних строків проведення досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_3 слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було установлено під час розгляду скарги, ОСОБА_3 був не лише у статусі обвинуваченого, а й у статусі підсудного і засудженого, а після повернення справи прокурору на додаткове розслідування відомості про його особу до ЄРДР були внесені як «підозрюваний», тому з урахуванням принципу верховенства права і практики ЄСПЛ, фактично є підозрюваним у вчиненні злочину (рішення у справі «Сервес проти Франції»).

З приводу тривалості та складеності досудового розслідування, слідчий суддя відмічає, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР (30.05.2017р.), прокурором лише двічі надавалися вказівки у кримінальному провадження 22.01.2018р. і через 10 місяців - 18.11.2019р. При цьому, вказівки слідчому надані 18.11.2019р. в один день з наданням відповіді заявникові на його скаргу, надану у порядку ст. 308 КПК України (лист прокуратури № 86/1-84-19 датований також 18.11.2019р.).
З лютого 2019 року жодних слідчих дій не здійснено. Натомість останні вказівки від 18.11.2019р. були досить змістовні та об`ємні, але вони були здійснені лише через 2,5 років після внесення відомостей до ЄРДР, і строк їх виконання був установлений до 27.12.2019р., але вони на момент розгляду скарги не виконані, що вказує на достатньою тривалість, неефективність здійснення досудового розслідування, його безпричинне затягування.

Означене дозволяє слідчому судді зробити висновок про наявне порушення розумних строків проведення досудового розслідування. Крім цього зазначені обставини вказують на те, що означене кримінальне провадження не має на меті виконання завдань, визначених ст. 2 КПК України, проведення в ньому досудового розслідування є формальним, та таким, що переслідує інші, ніж визначені законом цілі, а відтак слідчий суддя погоджується з доводами скарги з приводу необхідності встановлення строку досудового розслідування, та вважає за доцільне встановлення процесуального строку досудового розслідування в кримінальному провадженні та встановлення строку прокурору в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень за результатами проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_3 , з урахуванням у разі необхідності положень ст. 278 КПК України.

При цьому, зважаючи на загальні строки проведення досудового розслідування, слідчий суддя вважає можливим та необхідним встановлення процесуального строку досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001915 від 30.05.2017р. та встановлення строку прокурору в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень за результатами проведення досудового розслідування щодо ОСОБА_3 .

Слідчий суддя вважає достатнім - 1 (один) місяць з дня постановлення ухвали та відповідно 1 (один) місяць прокурору в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч.1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень, з урахуванням у разі необхідності положень ст. 278 КПК України.

Водночас, у задоволенні скарги в частині встановлення строків для слідчого для закінчення проведення досудового розслідування та прийняття рішення у порядку ч. 1 ст. 284 КПК України, слід відмовити, оскільки рішення за ч. 2 ст. 283 КПК України приймає виключно прокурор (як форма закінчення досудового розслідування), бездіяльність якого оскаржується заявником, а тому вимоги заявника є взаємовиключними по суті.

Підсумовуючи викладене слід вказати, що про неприпустимість зволікання у процесуальному визначенні на відповідному етапі кримінального переслідування вказує і практика Європейського суду з прав людини, зокрема і рішення Суду «Єлоєв проти України» від 6.11.2008 (заява №17283/02), згідно якого встановивши у згаданій справі, що тривалість провадження була надмірною та не відповідала вимозі «розумного строку», Суд зауважив, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних державних органів.

Відповідно до положень ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на бездіяльність прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу, в тому числі про зобов`язання вчинити певну дію.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 22, 26, 220, 303, 306, 307, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 щодо недотримання розумних строків, встановлення строків для прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0001915, внесеному до ЄРДР 30.05.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України - задовольнити частково.

Встановити строк 1 (один) місяць для завершення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001915, внесеному до ЄРДР 30.05.2017р. та прийняття одного з процесуальних рішень, передбачених ст. 283 КПК України (з урахуванням положень ст. 278 КПК України) прокурору, що здійснює процесуальне керівництво.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Визначений ухвалою слідчого судді строк слід обраховувати з моменту її отримання.

Контроль за виконанням покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у вказаних кримінальних провадженнях.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1