ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1278/19 Справа № 182/523/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0004219 від 06 грудня 2015 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, гр. України, з середньою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років.

Строк покарання вирішено рахувати згідно протоколу затримання з 05 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 , починаючи з 05 грудня 2015 року до набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді тримання під вартою, до набуття вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі двісті сорок п`ять гривень п`ятдесят дві копійки.

Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3277грн 23коп.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог закону.

Дії ОСОБА_7 , кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та останнього визнано винним за наступних обставин.
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 05 грудня 2015 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_11 сумісно із ОСОБА_12 за місцем мешкання останньої, за адресою: АДРЕСА_2 , в приміщенні кухні вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виник конфлікт, який в подальшому переріс в бійку, в ході якої ОСОБА_11 наніс декілька ударів в область голови та тулубу ОСОБА_14 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, синця правої клубової області, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_15 взявши кухонний ніж, який знаходився в квартирі, та з метою вбивства наніс один удар в область грудної клітини з правої сторони ОСОБА_12 , спричинивши останній тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням легені, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок чого настала смерть потерпілої ОСОБА_12 на місці від проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням легені, що супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою кровотечею, з розвитком гострої крововтрати, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що судом не були встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпані можливості їх отримання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що судом першої інстанції було грубо порушено принцип змагальності сторін, визначений ст. 22 КПК України, оскільки після видалення суду до нарадчої кімнати, вирок не був оголошений, натомість суд поновив слідство з метою проведення додаткової судово-медичної експертизи, а також за клопотанням прокурора призначив комісійну комплексну судово-медичну експертизу, чим надав можливість прокурору здобути додаткові докази, що також призвело до порушення загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, законності та рівності перед законом і судом.
Звертає увагу на те, що сторона обвинувачення не забезпечила явку до суду свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , свідчення яких, на думку обвинуваченого, могли вказати на його невинуватість, що призвело до неповноти судового розгляду.
Окрім того, зазначена в обвинувальному акті локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не відповідає висновку судово-медичної експертизи № 619 від 05.01.2016 року. Вважає, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог, визначених ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто обвинувачення є некоректним, незрозумілим, що є порушенням п. а ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а отже і права на захист.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом не враховано, що ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, скоїв умисний особливо тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме відносно жінки, тобто особи, яка завідомо для нього слабкіша, використовуючи свою фізичну перевагу; велику суспільну небезпеку злочину, виняткову стійкість злочинних намірів ОСОБА_7 .
За наведених обставин призначене обвинуваченого остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, оскільки при цьому така мета покарання як виправлення засудженого та упередження вчинення ним нових злочинів не буде досягнута.
На думку прокурора, рішенням щодо призначення ОСОБА_7 такого м`якого покарання за вчинене ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, суд нівелює і таку мету покарання, як попередження вчинення злочинів іншими особами.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що ОСОБА_7 , будучи особою раніше судимою, у тому числі до реальної міри покарання, вину не визнав, у скоєному не розкаявся та не зважаючи на факт відсутності з боку обвинуваченого будь-якого дієвого каяття у скоєному злочині та сприяння у його розкритті, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд не вирішив питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання для обвинуваченого.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду, як незаконний та ухвалений на припущеннях та з грубим порушенням матеріального та процесуального права.
За відсутністю доказів та експертних висновків вини обвинуваченого закрити кримінальне провадження за відсутністю складу злочину в діях останнього.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що незважаючи на суттєві порушення в обвинувальному акті та суперечності між висновком експерта та висновком слідчого щодо нанесення поранення, суд прийняв даний обвинувальний акт до розгляду та в подальшому продублював не об`єктивний висновок слідчого.
Після чого продовжуючи порушувати Конституційні та процесуальні права на захист судом було розглянуто та задоволено клопотання про продовження міри запобіжного заходу за відсутності обвинуваченого, при цьому жодної копії судового рішення так і не було надіслано, що позбавило можливості ознайомитись з ними та робити заяви по справі.
Починаючи з підготовчого судового засідання, діючи упереджено суд неодноразово відмовляв в задоволенні клопотань обвинуваченого про ознайомлення з матеріалами справи, також було відмовлено в задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_18 та клопотання про недопустимість аудіозапису телефонної розмови як речового доказу.
Беручи до уваги вищевикладене, обвинуваченим був заявлений відвід колегії суддів, яка розглядала дане кримінальне провадження, проте суд не коментуючи своїх порушень, відмовив у задоволенні заяви про відвід.
Звертає увагу на те, що в судових дебатах обвинуваченим було зазначено про помилки суду, про порушення його прав, про відсутність будь-яких доказів його вини, однак суд залишив без уваги дані обставини та ухвалив вирок яким визнав винним обвинуваченого у вчиненні злочину якого, як зазначає ОСОБА_7 він не вчиняв.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.
Обвинувачений підтримав апеляційні скарги сторони захисту та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.
Захисник також підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого та просив задовольнити їх в повному обсязі, також просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 п. 3, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Між тим, незважаючи не невизнання своєї вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції вірно вважав винуватість обвинуваченого за ч. 1 ст. 115КК України доведеною поза розумним сумнівом.
Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що померла була її рідною сестрою. З того часу, як сестра почала проживати спільно з ОСОБА_19 , вони постійно і багато випивали разом. 05.12.2015 року їй зателефонувала мама і повідомила, що зі слів мами ОСОБА_20 обвинувачений вбив ОСОБА_21 і саме вона попросила, щоб вони перевірили ці обставини. Коли вона зі своєю мамою ОСОБА_22 прийшли до квартири, то в квартирі горіло світло, але двері їм не відчинили. Вони не мали власних ключів від квартири, але на вулиці почули голос ОСОБА_20 , який з кимось розмовляв по телефону і говорив «все хорошо». Вона відібрала у нього ключі, відімкнула двері і коли вони увійшли в квартиру, то на кухні був повний безлад, розбиті стільці, ніжки від столу розкидані в різні сторони, а на підлозі лежала сестра, яка була мертвою. При цьому ОСОБА_23 визнав, що він вбив її. На обличчі трупа були синці. Пляма крові була на підлозі в кухні справа від дверей, але її не було видно візуально, оскільки вона була накрита ганчірками і капцями. Плями крові пізніше виявили на килимі в кухні та шторах. Біля трупу поруч лежав ніж, який належав її сестрі. Лише після того, як труп оглянув експерт, вона особисто бачила різану рану на спині, оскільки крім синяків на обличчі видимих тілесних ушкоджень не було. При цьому потерпіла спростувала покази обвинуваченого щодо наявності у ОСОБА_24 мобільного телефону, який міг зникнути, за його версією в момент вбивства, оскільки у її сестри не було мобільного телефону, бо разом з ОСОБА_19 вони заклали усі телефони сестри в ломбард, а телефон, який вона особисто віддала сестрі і який залишився в квартирі після її вбивства перебував у неробочому стані. Крім того, від дверей квартири було чотири комплекти ключів, один з яких перебував саме у ОСОБА_20 , т.я. вона відібрала у нього ключ за допомогою якого відчинила двері квартири, де виявила мертвою свою сестру. Інші три комплекти ключів знаходилися в квартирі і вхідні двері та вікна квартири пошкоджень не мали. Стверджує, що ОСОБА_23 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і весь час нецензурно лаявся.
Потерпіла ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що приблизно два роки її донька ОСОБА_24 проживала спільно з ОСОБА_25 . Але їй це не подобалося, оскільки ОСОБА_26 постійно бив доньку. 05.12.2015 року після 17 години їй особисто зателефонувала мама ОСОБА_20 і повідомила, що ОСОБА_26 їй розповів про те, що вбив ОСОБА_21 і просила, щоб вони на місці з`ясували ці обставини. Коли вони йшли на квартиру то їй зателефонувала також ОСОБА_27 , яка підтвердила ці обставини. ОСОБА_20 знайшли за будинком, він був п`яний. Вони забрали в нього ключі і потрапили в квартиру, де виявили труп ОСОБА_21 на підлозі в кухні. Поруч з трупом лежав ніж. Пляму крові на підлозі виявили лише наступного дня з донькою, а також дві плями на гардинах, оскільки на підлозі був розкиданий різний одяг, який закривав ці плями. Зі слів сусідки з під`їзду, прізвище якої їй невідомо, в той день приблизно о 15 год 30 хвил, коли остання поверталася з роботи, вона чула голос ОСОБА_21 , яка просила « ОСОБА_26 не бей меня».
Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаною в судовому засіданні і попередженою про кримінальну відповідальність, повідомила, що вона була знайома з ОСОБА_19 і ОСОБА_21 , які працювали у неї за наймом. Вони обоє зловживали спиртними напоями і через це вона їх постійно сварила. Приблизно о 17 годині їй на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_23 , який повідомив, що він вбив ОСОБА_21 . Він був розгублений, п`яний і вона радила йому викликати швидку допомогу, на випадок якщо остання ще жива. Але він назвав їй адресу і просив, щоб вона викликала швидку допомогу сама. Вона одразу ж зателефонувала мамі ОСОБА_20 , яка сказала, що ОСОБА_26 сам розповів їй про це, а потім мамі ОСОБА_21 і розповіла, що їй відомо зі слів ОСОБА_28 . З розмови з ОСОБА_29 вона зрозуміла, що між ними виник конфлікт через те, що ОСОБА_21 лускала насіння. При цьому вона намагалася під час розмови з`ясувати чи хто приходив до них в квартиру і чи можливо ОСОБА_21 ще жива, лише в нетверезому стані, але ОСОБА_23 відповів, що вона мертва і в квартирі нікого не було.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується відтворенням запису телефонної розмови, зробленої на диктофон мобільного телефону обвинуваченим ОСОБА_7 «Nomi i300», який останній добровільно видав для огляду після затримання його 06.12.2015 року (а.п.24-26). Згідно протоколу додаткового огляду зазначеного телефону 05.01.2016 року (а.п.27-32) встановлено, що в телефоні знаходиться сім карта мобільно оператора МТС Україна на карті пам`яті в теці «Auto Call Recoder» висвічуються абонентські номери з аудіозаписами телефонних розмов з відповідним абонентом серед яких 05.12.2015 р о 17 год 12 хвил зафіксовано дзвінок до оператора 103 під час якого ОСОБА_7 повідомив про труп за адресою АДРЕСА_2 . ) О 17 год 05 хв. він здійснив дзвінок до абонента ОСОБА_30 і повідомив, що у нього велика проблема, його ОСОБА_31 мертва, коли він повернувся додому, тому просив підтвердити, що він до 17год. був на Лісній. Під час розмови з абонентом ОСОБА_32 ( номер НОМЕР_1 ) о 16год 50 хвил ОСОБА_7 повідомив, що вбив ОСОБА_21 . Зазначивши, що вона лежить мертва, а він сидить біля телевізора. О 17 год. 06. хвил він повідомив цього ж абонента, що вже втік з хати, бо боїться, що родичі його вб`ють. В розмові о 17 год. 14 хвил. ОСОБА_7 повідомив, що в квартирі нікого не було. Він просто раз по потилиці ( нецензурна лайка) потерпілу.
Оглядом місця події злочину встановлено, що місцем злочину є квартира АДРЕСА_3 . Вхід до під`їзду, в якому розташована квартира, здійснюється через двері, які обладнані кодовим замком, при цьому вхідні двері до квартири мають один врізний замок, який на момент огляду пошкоджень не мав. Слідів проникнення в квартиру також не виявлено (а.п.13-23 з фототаблицею).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 619 від 05.01.2016 року ( а.п.63-65) при дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження. Смерть її настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням легені, що супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою кровотечею, з розвитком гострої крововтрати, що слід вважати безпосередньою причиною смерті.
Згідно висновку комісійної судової-медичної експертизи №100 від 06.06.2018р. Встановлено, що всі тілесні ушкодження спричинені у відносно короткий термін часу, мають приблизно однаковий термін виникнення не більше ніж 1-2 години до настання смерті. Враховуючи ступінь вираженості трупних явищ на момент первинного огляду трупу на місці виявлення, та на момент судово-медичного дослідження, комісія експертів прийшла до висновку, що з моменту смерті до моменту первинного огляду ( 05.12.2015р. о 18год.57хвил) пройшов час в межах 2-4 години, тобто смерть ОСОБА_24 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в період 15-17 годин.
Оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у вироку суду, апеляційний суд приходить до висновку що вони узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку було проаналізовано безпосередньо докази, з точки зору їх законності, допустимості та належності, колегія суддів вважає їх достатніми і приходить до висновку що провину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині доведено поза розумним сумнівом. Його дії були спрямовані саме на заподіяння смерті ОСОБА_12 і мали умисний характер. На трупі ОСОБА_12 виявлені крім колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітини, виявлені чисельні синці і садна, які спричинені у відносно короткий проміжок часу, не більше 1-2 годин до настання смерті.
Крім того, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що мотивом вчинення злочину стали раптово виниклі неприязливі стосунки під час конфлікту, який мав місце про що зазначив сам ОСОБА_7 в судовому засіданні. Покази обвинуваченого в тій частині, що в квартирі в його відсутність міг знаходитися хтось інший, кого могла впустити сама потерпіла ОСОБА_12 спростовуються тим, що потерпіла ОСОБА_10 повідомила про те, що в квартиру вона потрапила за допомогою ключа, який відібрала у обвинуваченого і двері квартири були зачиненні ззовні. Інші комплекти ключів знаходилися в приміщенні квартири, а вікна, пошкоджень не мали.
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він злочину щодо ОСОБА_12 не вчиняв, докази його вини в матеріалах справи відсутні, він не вбивав потерпілу, не можуть бути прийняті до уваги оскільки висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою. Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на її обґрунтування аргументи, які були предметом обговорення у суді першої інстанції та знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції було грубо порушено принцип змагальності сторін, визначений ст. 22 КПК України, оскільки після видалення суду до нарадчої кімнати, вирок не був оголошений, натомість суд поновив слідство з метою проведення додаткової судово-медичної експертизи, а також за клопотанням прокурора призначив комісійну комплексну судово-медичну експертизу, чим надав можливість прокурору здобути додаткові докази, що також призвело до порушення загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, законності та рівності перед законом і судом, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
У зв`язку з вищенаведеним, для всебічного та повного дослідження обставин справи, стороною обвинувачення було заявлено клопотання в порядку ст. ст. 242, 332 КПК України про проведення додаткової судово-медичної експертизи, а також комісійної комплексної судово-медичної експертизи, вказані клопотання були задоволені судом, з метою не порушення вимог ст.ст. 22, 410 КПК України, а саме принципів змагальності та рівності сторін і не допущення неповноти судового розгляду кримінального провадження. Висновок даної експертизи мав суттєве значення для розгляду даного кримінального провадження та вплинув на висновки суду при прийнятті законного та обґрунтованого рішення.
Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено всі обставини у справі та не було допущено порушень загальних засад кримінального провадження, а саме верховенства права, законності та рівності перед законом і судом.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм розміром, як явно несправедливе через м`якість, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував велику ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те, що наслідком вчиненого злочину є позбавлення життя потерпілої ОСОБА_12 відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, який вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, намагання залишити місце вчинення злочину і намагання переховуватися, прохання знайомих створити штучно йому алібі, але був викритий і затриманий потерпілими.
Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 не працював офіційно, проживав без реєстрації в помешканні своєї цивільної дружини, спільно з якою зловживав алкоголем та по відношенню до якої постійно застосовував насилля, на що вказують чисельні синці і садна виявлені на трупі ОСОБА_12 , що підвищує ризики вчинення обвинуваченим інших аналогічних злочинів, а тому призначення йому покарання у вигляді дванадцяти років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість. Однак, призначене ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції за своїм видом чи розміром не є явно несправедливим через м`якість.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Отже доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого, обвинуваченого та прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника обвинуваченого, обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4