ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1362/20 Справа № 333/474/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

ОСОБА_9 (приймає участь в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27 п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 19 квітня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 через грубе порушення вимог чинного законодавства.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході проведення підготовчого судового засідання стороною захисту було заявлено ряд клопотань у вищевказаному кримінальному провадженні та стороною обвинувачення було заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу в порядку ст. 315 КПК України, після чого, суд проголосив дві ухвали першою з яких задовольнив клопотання сторони захисту щодо направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_10 до Запорізького апеляційного суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а другою - задовольнив клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_10 , тобто судом були встановлені підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а підготовка до судового розгляду судом не проводилася, та відповідно судом не були виконані вимоги ч. 2 ст. 315 КПК України.
Посилається на те, що при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, крім вищевикладеного, допущено і інші процесуальні порушення, а саме: в порушення вимог ч. 3 ст. 184 КПК України, прокурором, до клопотання, не додано копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи, наведені в клопотанні, переліку свідків, яких прокурор вважав би необхідним допитати під час судового розгляду, підтвердження того, що обвинуваченим надано копії клопотання та матеріалів, якими обгрунтовується необхідність обрання запобіжного заходу.
Також в порушення вимог ч. 1 ст. 176 КПК України, прокурором, під час обґрунтування свого клопотання, не було наведено жодних аргументів щодо неможливості застосування в цій ситуації запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, а фактично обґрунтував необхідність ізоляції ОСОБА_10 , спираючись виключно на тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак судом не було надано належної оцінки як змісту самого клопотання про застосування запобіжного заходу, так і доводам сторони обвинувачення.
Вважає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 176 КПК України, суддею питання можливості застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу взагалі не було розглянуто.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду як незаконну і невмотивовану, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 .
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, розглядаючи клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжних заходів, постановив ухвалу не в підготовчому судовому засіданні, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 176 КПК України, оскільки в підготовчому засіданні було задоволено клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_10 и про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності і вирішення питання про направлення цього кримінального провадження до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для судового розгляду по суті, а тому суд розглянув клопотання сторони обвинувачення не в підготовчому судовому засіданні, а не зрозуміло на якій стадії.
Звертає увагу на те, що під час вручення обвинуваченим, які тримаються під вартою, клопотань про продовження запобіжних заходів, мало місце грубе порушення стороною обвинувачення порядку, без дотримання принципу пропорційності та забезпечення рівності інтересів усіх учасників провадження, що є порушенням вимог ст.10, ч. 1 ст. 194 КПК України, оскільки вручення як захисникам, так і обвинуваченим клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, ще й без додатків, відбулось лише в судовому засіданні, та вимога сторони захисту про надання трьох годин для складання заперечень була грубо проігнорована судом.
Вважає, що судом клопотання вивчались поверхнево, оскільки доказів на підтвердження обґрунтованості підозри та ризиків, стороною обвинувачення надано не було, обвинувальний акт надійшов до суду також без матеріалів.
Посилається на те, що судом було порушено принцип індивідуалізації відповідальності під час продовження запобіжного заходу, оскільки відбувався одночасний розгляд клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одночасно всім трьом обвинуваченим - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але колективний розгляд цього питання щодо всіх обвинувачених одночасно є порушенням принципу диференціації, персоніфікації та індивідуалізації кримінальної відповідальності.
Крім того, ризики, встановлені ст. 177 КПК України, були неконкретні та загальні для всіх обвинувачених, що приводить до тотального порушення прав обвинувачених.
Вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, оскільки прокурор в клопотанні посилається лише на власні абстрактні припущення, не посилається на жодні фактичні дані вчинення або спроб вчинення ОСОБА_10 передбачених ризиками дій - перешкоджання кримінальному провадженню, незаконному впливу на свідків.
Посилається на те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце проживання: АДРЕСА_1 , вищу освіту, до затримання мав постійне місце роботи, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки: батьків та сестру.
Вважає, що ухвала прийнята з порушенням вимог ст. 199 КПК України та всупереч усталеної практики ЄСПЛ, оскільки ґрунтується виключно на абстрактних припущеннях прокурора, формальному посиланні на тяжкість інкримінованих обвинуваченому дій та теоретичних, нічим не підтверджених ймовірностей вчинення ним дій, які містять ознаки ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
Більш того, на момент винесення зазначеної ухвали, досудове розслідування завершене та матеріали надані для ознайомлення, а отже ризики на яких ґрунтується клопотання прокурора не можуть бути перешкодою для досудового розслідування.
Зазначає, що продовження тримання ОСОБА_10 під вартою є недоцільним і йому може бути обрано більш м`який запобіжний захід, зокрема особиста порука.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_12 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 19 квітня 2020 року включно, а обвинуваченому ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 днів до 19 квітня 2020 року включно із покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії особливо тяжких злочинів, а також він неодружений, осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, на час вчинення інкримінованого йому злочину працював на посаді слідчого поліції, а тому враховуючи особистість обвинуваченого, його роль у вчиненні інкримінованого йому злочину, фактичні обставини кримінального правопорушення існує наявність ризиків перешкоджання кримінальному провадженню, незаконному впливу на свідків, що є настільки вагомим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого, його захисників та представника потерпілого, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року за № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України (положення третього речення частини третьої статті 315 втрачає чинність, як таке, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року). Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт № 0000362від 05 серпня 2019 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 27 п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ,обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 серпня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, після чого вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 20 лютого 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 з тих підстав, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також зберігаються раніше визначені ризики.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Твердження сторони захисту про те, що під час підготовчого судового засідання розглядаються судом першої інстанції лише клопотання про обрання, зміну чи скасування заходу забезпечення кримінального провадження, а не продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому є необґрунтованими, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року за № 1-р/2017 (справа № 1-28/2017) у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.

Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, тому що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому особливо тяжкого злочину, неодружений, осіб на утриманні не має, а на час вчинення інкримінованого йому злочину він працював на посаді слідчого поліції, а тому обвинувачений ОСОБА_10 , знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню та є імовірність незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному кримінальному провадженні лише проведено підготовче судове засідання і судом першої інстанції не було допитано усіх свідків у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 є колишньою службовою особою правоохоронних органів, до повноважень якого входило, в тому числі проведення оперативно розшукової діяльності, обізнаний про форми та методи проведення оперативно-розшукової діяльності та специфіку проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях, а тому обвинувачений достовірно знає, яким чином можливо приховати свої злочинні дії, як вплинути на свідків чи потерпілих, що може допомогти йому уникнути кримінальній відповідальності.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисників щодо відсутності ризиків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені і об`єктивно існують, та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для відмови прокурору у задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Твердження захисників про те, що продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивовано судом лише тяжкістю кримінального правопорушення, не може бути взято до уваги, оскільки судом також встановлено, що обвинувачений тривалий час був співробітником Національної поліції та знає специфіку проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях, що може негативним чином впливати на об`єктивне і всебічне встановлення обставин кримінального провадження, та у кримінальному провадженні ще не було допитано свідків.
Посилання захисників на наявність у ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків та даних, що характеризують особу хоча і підтверджується матеріалами провадження, однак колегія суддів вважає їх такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики перешкоджання кримінальному провадженню та незаконного впливу на свідків.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали клопотання та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання сторони захисту на те, що прокурором до клопотання не додано копій матеріалів, якими він обґрунтовує доводи, наведені в клопотанні не є слушним, оскільки до суду першої інстанції надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 (а.п.30-38) разом із копіями матеріалів кримінального провадження, якими обґрунтовується клопотання (а. п. 38-39).
Так, в матеріалах провадження мається розписка про отримання копій клопотання та доданих до нього матеріалів обвинуваченому ОСОБА_10 та його захисникам ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які поставили свої підписи та час їх отримання (а. п. 39).
Твердження захисника ОСОБА_14 про те, що ні захисникам, ні обвинуваченому не було надано часу для складання заперечень щодо клопотання про продовження запобіжного заходу, наданого їм під час судового засідання прокурором, не свідчить про порушення права на захист обвинуваченого, оскільки клопотання було вручено до підготовчого судового засідання.
Так, клопотання та додані до нього матеріали захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 отримала о 14 годині 19 хвилин 20 лютого 2020 року, а розгляд безпосередньо цього клопотання розпочався відповідно до журналу судового засідання від 20 лютого 2020 року о 16 годині 43 хвилини, думка учасників з`ясовувалась о 18 годині 12 хвилин, а розгляд тривав до 19 години 16 хвилин (вихід суду до нарадчої кімнати).
Доводи сторони захисту про те, що не було вирішено питання про залучення перекладача обвинуваченому ОСОБА_10 , не приймаються до уваги, тому що відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_10 є громадянином України, працював на посаді слідчого поліції, та відповідно до діючого кримінального процесуального законодавства України складання процесуальних документів здійснюється державною мовою.
В суді апеляційної інстанції обвинуваченим, а також його захисниками, клопотання про залучення перекладача обвинуваченому заявлено не було, обвинувачений спілкувався виключно українською мовою, та не вказував на те, що не розуміє української мови, що свідчить про відсутність у необхідності залучення перекладача ОСОБА_10 .
Також не заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції не було розглянуто питання щодо можливості застосування ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_10 , наявність вагомих ризиків перешкоджання кримінальному провадженню, незаконному впливу на свідків обвинуваченим, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Доводи захисника ОСОБА_9 щодо постановлення ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 не в підготовчому судовому засіданні не є слушними, оскільки судом першої інстанції 20 лютого 2020 року під час підготовчого судового засідання було постановлено два судових рішення за клопотаннями сторони захисту про направлення кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності і вирішення питання про направлення цього кримінального провадження до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для судового розгляду по суті та за клопотанням сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 .
Отже, посилання захисника ОСОБА_9 щодо розгляду лише клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 не приймаються до уваги, оскільки також судом було розглянуто і клопотання сторони захисту.
Клопотання в нарадчій кімнаті вирішувались одночасно (а. п. 61), також в ході апеляційного розгляду Запорізьким апеляційним судом було відмовлено у направленні до іншого суду вищевказаного кримінального провадження, а тому відсутні підстави стверджувати про розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу на іншій стадії, ніж підготовче судове засідання та неповноважність складу суду.
Твердження сторони захисту щодо порушення принципу індивідуалізації, оскільки судом першої інстанції одночасно було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 є необґрунтованим, тому що судом в ухвалі чітко розмежовано обґрунтування підстав продовження дії запобіжного заходу щодо кожного обвинуваченого.
Надані до суду апеляційної інстанції копії заяв від потерпілого про відсутність у нього претензій до обвинуваченого та свідка про відсутність зі сторони обвинуваченого щодо нього будь-яких погроз, не приймаються до уваги, оскільки вказані пояснення не були безпосередньо досліджені судом першої інстанції відповідно до ст. ст. 23, 95, 404 КПК України.
Також суд першої інстанції продовжив дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 до 19 квітня 2020 року, тобто в межах 60 днів, як просив прокурор в своєму клопотанні, оскільки з часу постановлення ухвали 60 днів закінчується 19 квітня 2020 року, а не 17 квітня 2020 року, що не свідчить про перевищення судом строку запобіжного заходу, який просив прокурор.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 рокущодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4