Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

07 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2020 року матеріали кримінального провадження №0000696 щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Голубівка Луганської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, раніше судимого - 27 серпня 2019 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.289 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2019 року, та визначено остаточне покарання ОСОБА_6 позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу змінено з домашнього арешту на тримання під вартою.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з 24.01.2020 року.

Також судом вирішено долю речових доказів у провадженні та питання процесуальних витрат.

Судом першої інстанції неповнолітнього ОСОБА_6 засуджено за те, що він 09 жовтня 2019 року приблизно о 11 год. 20 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом відчинення дверей, незаконно проник до кімнати ОСОБА_9 у житловому будинку що на АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 1550 доларів США, які згідно офіційного курсу гривні за даними Національного банку України еквівалентні 38 295 грн. 88 коп., чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Не погодившись з вироком суду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, вважає вирок суду необґрунтованим в частині обрання йому покарання, яке є занадто суворим й не відповідає принципам достатності для виправлення винного. Зазначає, що на даний час йому виповнилось лише 16 років, й зрозумів, що допустив велику помилку в житті. Просить врахувати, що має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки батька і матір, які хоч і не рідні, однак відноситься до них як до рідних, розуміючи яке горе, своїми проступками, приніс у сім`ю. Також стверджує, що за час досудового та судового слідства багаторазово шкодував за вчинене, розкаявся, повністю визнав свою вину та співпрацював зі слідством. Стверджує, що суд першої інстанції недостатньо врахував, що у потерпілого щодо нього відсутні будь-які претензії, про що свідчить відсутність цивільних позовів. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати, призначити йому за ч.3 ст.185 КК України мінімальне покарання та відповідно до вимог ст.75 КК України звільнити від відбування такого з іспитовим строком.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення неповнолітнього обвинуваченого та його захисника, а також законного представника, які під час апеляційного розгляду підтримали вимоги викладені у апеляційній скарзі, просили призначити неповнолітньому обвинуваченому мінімальне покарання за інкримінованою статтею та звільнити від відбування такого з іспитовим строком, думку прокурора щодо заперечення щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого, його прохання залишити вирок суду в силі як обґрунтований і законний, міркування потерпілого який заперечив щодо заявлених у апеляційній скарзі обвинуваченого вимог та вважав що його виправлення та перевиховання можливе лише в місцях позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Винуватість неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за вказаних у вироку обставин, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах і сторонами не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 України (таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.

Так судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його сприяння у розкритті злочину, вчинення ним злочину будучи неповнолітнім.
На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про призначення неповнолітньому обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний термін такого покарання передбаченого санкцією інкримінованої ч.3 ст.185 КК України (яка передбачає межу покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років).

Крім того, колегія суддів враховує, що неповнолітнім обвинуваченим вчинено умисний тяжкий корисливий злочин під час його перебування на іспитовому терміні випробування за попереднім вироком (від 27 серпня 2019 року), а згідно положень абз.7 п.26 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 8 від 12.06.2009 р.) : «У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.»

Крім того, ОСОБА_6 підтвердив, що йому роз`яснювалися судом наслідки не дотримання вимог ст.75 КК України, проте належних висновків з цього не зробив та знову вчинив злочин.

Вимоги апелянта ОСОБА_6 про призначення йому менш суворого покарання та застосування положень ст.75 КК України, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.

Покликання апелянта, на недостатнє врахування судом встановлених обставин які пом`якшують покарання, а також характеризуючих даних на його особу, як підстав для застосування щодо нього повторно положень ст.75 КК України не можуть враховуватися судом, оскільки, такі обставини належно враховані судом при обранні та призначенні достатньої для перевиховання та виправлення обвинуваченого покарання. Так, суд належно врахувавши у сукупності як обставини що пом`якшують покарання обвинуваченому, врахував як думку потерпілого, так і негативну характеристику ОСОБА_6 за місцем проживання та навчання, а також те, що обвинувачений будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину проти власності, перебуваючи на іспитовому строкові, на шлях виправлення не став - знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у ній не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для скасування чи зміни вироку, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3