233 № 233/2700/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка Донецької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278 від 09 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
02 травня 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з Костянтинівської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278 від 09 березня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурором в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про продовження дії обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки ризики, що були наявні на час обрання запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а також у зв`язку з тим, що термін дії запобіжного заходу спливає. Підставами вважати, що в кримінальному проваджені продовжують існувати ризики передбачені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є те, що ОСОБА_7 може спробувати: п. 1. Переховуватись від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за особливо тяжке кримінальне правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років може бути визнане ОСОБА_7 більш небезпечним ніж втеча. У зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити розгляд кримінального провадження в суді; п. 3. Незаконно впливати на свідка в кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що свідок ОСОБА_8 є безпосереднім та єдиним очевидцем скоєння кримінального правопорушення, крім того обвинувачений особисто знайомий зі свідком та йому відомо місце мешкання останньої. Таким чином обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно впливати на свідка з метою зміни ним свідчень на свою користь у суді; п. 5. вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_7 раніше, а саме 12.04.2019 року судимий Дзержинського міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 122 КК України, однак на шлях виправлення не став, соціально не адаптувався, та вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення умисне вбивство.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, так як ОСОБА_7 підлягає постійному візуальному контролю.
Прокурор підтримав клопотання, просив продовжити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід такий як цілодобовий домашній арешт, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив застосувати більш м`який запобіжний захід такий як цілодобовий домашній арешт.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до п. ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Судом достовірно встановлено, що 09.03.2019 року о 13:00 год. ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2019 року ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_7 судом неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, востаннє Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 15 листопада 2019 року на 60 (шістдесят) днів до 13 січня 2020 року включно.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України перебуває на стадії судового розгляду, судом не виконані всі необхідні процесуальні дії.
При вирішенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).
Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що: - ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, особу обвинуваченого та ті обставини, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду. Суд оцінює наявність вказаного ризику у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання (поблизу тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської області, родом занять та майновим станом, сімейними зв`язками, тощо).

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, судове провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу до 13 січня 2020 року, а також беручи до уваги те, що у суду відсутні докази, які б свідчили про те, що ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зникли, а саме: ОСОБА_7 може спробувати переховуватися від суду, оскільки суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років може бути визнане ним більш небезпечним ніж втеча; незаконно впливати на свідка та потерпілу, які є його знайомими, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд, не роблячи передчасних висновків щодо вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не даючи оцінки доказам, приходить до висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосування більш мяких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 при обранні йому більш м`якого запобіжного заходу буде переховуватись від суду з метою затягування судового розгляду для уникнення кримінальної відповідальності у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у разі, якщо суд прийде до висновків про винуватість останнього.
Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд на теперішній час не встановив.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зав`язків, та наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України (суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідка, продовжити злочинну діяльність), на думку суду, є підставою для продовження ОСОБА_7 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.
Отже на переконання суду обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.
Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вищезазначені ризики виправдовують продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, приймаючи до уваги те, що на теперішній час судове слідство триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням ч. 4 ст. 183 КПК України, підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 197, 331, 350, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижня Кринка, м. Макіївка, Донецької області - задовольнити.
Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижня Кринка, м. Макіївка, Донецької області, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на строк 60 днів до 21 лютого 2020 року включно.
Обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нижня Кринка, м. Макіївка, Донецької області, тримати під вартою в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)».
Копію ухвали надіслати/вручити учасникам судового провадження.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
На ухвалу суду учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя Судді