ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/621/20 Справа № 183/6564/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріалами провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Російської федерації, ухваленого щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого на момент затримання за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2018 року клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Московського районного суду м. Нижнього Новгорода Російської Федерації від 03 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 засудженого за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації у відповідність із законодавством України задоволено.
Приведено вирок Московського районного суду м. Нижнього Новгорода Російської Федерації від 03 жовтня 2016 року відносно громадянина України ОСОБА_7 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 із застосуванням ст. 64 Кримінального кодексу Російської Федерації до 6-ти років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колоній суворого режиму, у відповідність із законодавством України. з розрахунку один день попереднього ув`язненняза два дні позбавлення волі.
Вирішено вважати ОСОБА_7 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженим за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України до 6-ти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 03 жовтня 2016 року. Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року по 02 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_7 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.
Так, суд дійшов висновку, що відповідно до положень Кримінального кодексу України, дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб, який не доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі. За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України суд вважав за необхідне визначити засудженому ОСОБА_7 , згідно вироку Московського районного суду м. Нижнього Новгорода Російської Федерації від 03 жовтня 2016 року, строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі. Водночас, керуючись статтею 11 Конвенції, суд дійшов до висновку, що до ОСОБА_7 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого. Окрім того, суд вважав за необхідне зарахувати в строк призначеного покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , а саме з 19 травня 2016 року по 02 жовтня 2016 року, з розрахунку, визначеного ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VIII від 26.11.2015 року, а також Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, а саме, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений просить застосувати до нього положення ст. 69 КК України, врахувати пом`якшуючі обставини та переглянути його строк відбування покарання на більш м`який.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_7 посилається на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду судом Російської Федерації не було враховано в повному обсязі його показання та не надано належної оцінки тим обставинам, що він визнав свою вину під тиском та вимушено. Засуджений вважає призначене йому покарання занадто суворим, оскільки він раніше не судимий, має неповнолітню дитину, сприяв розкриттю злочину, а також за станом здоров`я.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Пунктами а), d) статті 11 вказаної Конвенції встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Відповідно до ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 був засуджений вироком Московського районного суду м. Нижнього Новгорода Російської Федерації від 03 жовтня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 із застосуванням ст. 64 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Визначаючи статтю (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим ОСОБА_7 суд першої інстанції вимог закону дотримався, правильно визначив, що ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.
Разом із цим, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення засудженому за цей злочин покарання із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.
Водночас, вирішуючи питання про зарахування засудженому до покарання строку попереднього ув`язнення, суд неправильно визначив його кінцеву дату.
Так, відповідно до Закону України «Про попереднє увязнення» від 30 червня 1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд правильно визначив, що строк попереднього ув`язнення слід рахувати з 19 травня 2016 року, проте не врахував, що вирок набрав законної сили 14 жовтня 2016 року.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції, зарахувавши ОСОБА_7 до покарання окрім строку попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року до 02 жовтня 2016 року, також й строк з 03 жовтня 2016 року до 14 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Поряд із цим, надаючи оцінку доводам засудженого щодо необхідності призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки згідно з вимогами ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, до якої віднесено ст. 69 КК України.
Отже, з нормативного розуміння цих вимог закону України про кримінальну відповідальність об`єктивно вбачається, що суд застосовує положення ст. 69 КК України лише тоді, коли призначає покарання.
За таких обставин, з огляду на те, що в межах наданих повноважень під час приведення вироку у відповідність з вимогами закону України про кримінальну відповідальність суд не вправі призначати самостійно покарання, підстави для визначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 307 КК України, у суду відсутні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом строк відбування покарання є обґрунтованим, а судове рішення підлягає зміні лише в частині зарахування строку попереднього ув`язнення засудженого.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2018 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Російської федерації, ухваленого щодо ОСОБА_7 , змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 до покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 03 жовтня 2016 року до 14 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4