Ухвала
24 грудня 2019 року

м. Київ

справа №396/569/19
провадження № 51-3231км19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 червня 2019 року про відмову у відкритті провадження.

встановив:

До початку розгляду касаційної скарги по суті ОСОБА_6 заявлено відвід складу колегії суддів у зв`язку з тим, що Верховний Суд, на його думку, не має права здійснювати правосуддя, оскільки створений не у відповідності із Законом та в порушення Конституції України та ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши доводи ОСОБА_6 про відвід, колегія суддів вважає, що заявлений відвід задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 80 КПК Українивідвід судді може бути заявлений на підставах, передбачених статтями 75, 76 КПК України.
Положеннями ст. 75 КПК Українивизначено перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, відповідно яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексупорядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, що за винятком двох пунктів розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності 30 вересня 2016 року, у складі Верховного Суду діють, у тому числі Касаційний кримінальний суд.
Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 124 Основного Закону передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Частинами першою, другою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом.
Крім того, частина 1 ст. 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі- Закон) передбачає, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом. А згідно з частиною 5 цієї статті «утворення суду може відбуватися шляхом створення нового суду».
З огляду на вказані положення всі суди в Україні утворюються її Законами. І таке утворення може відбуватися шляхом створення нового суду.

У відповідності з ч. 3 ст. 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Аналогічне положення закріплює частина 2 ст. 17 Закону.
Зі змісту вказаних приписів випливає, що Конституція України, а також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» передбачили утворення нового найвищого суду в системі судоустрою України шляхом утворення Верховного Суду. Тобто його створення було прямо передбачено двома законами: Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Оскільки Конституція України та Закон не передбачають, що Верховний Суд не має статусу юридичної особи, цей суд мав бути зареєстрованим як юридична особа, а його судді мали бути призначеними за результатами конкурсу, проведеного відповідно до Закону.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» повторно наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».
Пунктом 21 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Таким чином, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим законом, для розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 червня 2019 року.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Отже, посилання ОСОБА_6 на неможливість здійснення правосуддя колегією суддів через створення Верховного Суду, як на думку заявника, не на підставі закону, не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях, суб`єктивній оцінці заявником обставин створення цього органу.
Верховний Суд також бере до уваги те, що у разі задоволення відводу суддів розгляд касаційної скарги може не відбутися, оскільки формально не існуватиме складу суду, встановленого для цього законом, для перегляду оскарженої ухвали. Так, даний механізм може працювати лише за наявності можливості заміни одного судді на іншого. У випадку ж, якщо така заміна неможлива в принципі, неможливий і відвід.
За такої ситуації ОСОБА_6 може бути позбавлений передбаченого статтею 129 Конституції України права на касаційний перегляд справи. У поєднанні з наведеними вище аргументами настання такої ситуації є неприпустимою.

Таким чином, оскільки обставини, наведені ОСОБА_8 на обґрунтування заяви про відвід, не знайшли свого підтвердження, підстав для висновку про наявність передумов для відводу колегії суддів, немає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 75, 76, 80, 81 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити в задоволенні заявленого ОСОБА_6 відводу колегії суддів у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3