Справа № 461/9058/19
Провадження № 1-кс/461/334/20
УХВАЛА
17.01.2020 року

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000446 від 08 травня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2020 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з відповідним клопотанням. Свої вимоги мотивував тим, що ухвалою слідчого судді від 11 листопада 2019 року у межах кримінального провадження № 0000446 був накладений арешт на ряд речей і документів, серед яких на автомобіль марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 . Досудове розслідування кримінального провадження продовжується тривалий час, однак підстави подальшого тримання транспортного засобу відсутні. Про підозру у вчиненні кримінального правопорушення оголошено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 303 КК України. В той же час, ОСОБА_5 у даному провадженні не є підозрюваною. Просить суд скасувати арешт автомобіля.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити. Зазначив. що вказаний автомобіль не несе на собі слідів злочину, тобто не є речовим доказом у розумінні КПК України.

Під час розгляду справи слідчий проти задоволення клопотання заперечив. Надав суду копію постанови про визнання автомобіля речовим доказом та зазначив, що в подальшому автомобіль може бути реалізований в рахунок конфіскації майна.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши надані матеріали клопотання, приходить до висновку, що таке підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Положення статей 317 та 319 ЦК України визначають зміст права власності, зокрема, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львові від 11 листопада 2019 року у межах кримінального провадження № 0000446 був накладений арешт на ряд речей і документів, серед яких на автомобіль марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_5 .

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Однак, з огляду на зміст постанови слідчого від 06 листопада 2019 року в ній відсутні відомості, які саме сліди кримінального правопорушення містить на собі автомобіль, і як він може бути використаний органом досудового розслідування у якості речового доказу.

Судом не приймаються посилання слідчого на необхідності збереження арешту автомобіля з метою забезпечення у майбутньому виконання покарання у виді конфіскації майна з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 170 КПК України У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (спеціальна конфіскація), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

З матеріалів клопотання слідчого про арешт майна (судова справа № 461/7876/19, пр. 1-кс/461/9547/19), які були вивчені слідчим суддею, відсутні відомості про процесуальний статус власника автомобіля ОСОБА_5 , повідомлення їй про підозру тощо.

За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відтак, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту автомобіля є підставним та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт частини майна, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львові від 11 листопада 2019 року (справа № 461/7876/19, провадження № 1-кс/461/9547/19) у кримінальному провадженні № 0000446, а саме: автомобіля марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , зобов`язавши орган досудового розслідування повернути автомобіль власнику.

Арешт інших речей і документів відповідно до ухвали суду залишити в силі.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 17 січня 2020 року проголошено її вступну та резолютивну частини.

Повний текст ухвали проголошений 21 січня 2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1