Справа № 487/2128/20
Провадження № 1-кс/487/3161/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000015 від 30.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, про арешт майна,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив у кримінальному провадженні № 0000015 від 30.03.2020 за ч. 2 ст. 406 КК України, накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення огляду службового приміщення військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів: скляного флакону ємністю 50 мл з вмістом близько 10 мл невідомої хімічної речовини, обгорнутий поліетиленом та скотчем.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив наступне.
Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000015 від 30.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, встановлено, що 01.02.2020 військовослужбовець строкової військової служби солдат ОСОБА_4 , перебуваючи разом із військовослужбовцем строкової військової служби ОСОБА_5 та іншими військовослужбовцями в лазні військової частини НОМЕР_1 , не маючи між собою відносин підлеглості, порушуючи статутні правила взаємовідносин військовослужбовців по відношенню до солдата ОСОБА_5 , маючи на меті характер знущання над солдатом ОСОБА_5 , діючи умисно, розлив на спину солдата ОСОБА_5 невідому речовину, внаслідок чого, останній отримав опіки спини, тим самим солдат ОСОБА_4 вчинив інше насильство по відношенню до солдата ОСОБА_5 .
Дії військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що заподіяло легкі тілесні ушкодження.
08.05.2020 слідчим Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_6 на підставі добровільної згоди командира військової частини НОМЕР_1 , з метою збереження речових доказів проведено огляд службового приміщення військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: скляний флакон ємністю 50 мл з вмістом близько 10 мл невідомої хімічної речовини, обгорнутий поліетиленом та скотчем.
У подальшому скляний флакон ємністю 50 мл з вмістом близько 10 мл невідомої хімічної речовини, обгорнутий поліетиленом та скотчем постановою слідчого долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.
Слідчий посилається на те, що клопотання про арешт майна подане з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий не був присутнім в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно зі ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ст. 172 КПК).
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Судом встановлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, перебувають матеріали кримінального провадження №0000015 від 30.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №50000015 від 30.03.2020р., досудове розслідування здійснюється за фактом того, що 01.02.2020 військовослужбовець строкової військової служби солдат ОСОБА_4 , перебуваючи разом із військовослужбовцем строкової військової служби ОСОБА_5 та іншими військовослужбовцями в лазні військової частини НОМЕР_1 , не маючи між собою відносин підлеглості, порушуючи статутні правила взаємовідносин військовослужбовців по відношенню до солдата ОСОБА_5 , маючи на меті характер знущання над солдатом ОСОБА_5 , діючи умисно, розлив на спину солдата ОСОБА_5 невідому речовину, внаслідок чого, останній отримав опіки спини, тим самим солдат ОСОБА_4 вчинив інше насильство по відношенню до солдата ОСОБА_5 .
08.05.2020 слідчим Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_6 на підставі добровільної згоди командира військової частини НОМЕР_1 , з метою збереження речових доказів проведено огляд службового приміщення військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено скляний флакон ємністю 50 мл з вмістом близько 10 мл невідомої хімічної речовини, обгорнутий поліетиленом та скотчем.
Цього ж дня слідчим Третього слідчого відділу СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 винесено постанову, відповідно до якої скляний флакон ємністю 50 мл з вмістом близько 10 мл невідомої хімічної речовини, обгорнутий поліетиленом та скотчем, визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження.
Слідчий суддя приходить до висновку, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Річ, стосовно якої подано клопотання про арешт майна, відповідає вимогам ст. 98 КПК (тобто є речовим доказом), оскільки може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Існують ризики того, що цей речовий доказ може бути приховано або знищено.
Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Обставин, які вказують на негативні наслідки від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000015 від 30.03.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, про арешт майна задовольнити.
У кримінальному провадженні №0000015 від 30.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, накласти арешт на виявлене та вилучене майно під час огляду службового приміщення військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: скляний флакон ємністю 50 мл з вмістом близько 10 мл невідомої хімічної речовини, обгорнутий поліетиленом та скотчем.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1