Справа № 135/104/20
Провадження № 1-в/135/15/20
06.02.2020 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
представника ДУ «Ладижинська ВК (№39») ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Ладижинського міського суду Вінницької області клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,
До Ладижинського міського суду Вінницької області звернувся засуджений ОСОБА_4 із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, зазначивши, що вироком Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 14.03.2005 його було засуджено за ч.4 ст.187, п. п. 6, 13 ч.2 ст.115 ст.70, ст.71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Початок строку відбування покарання рахувати з 13.06.2004, тобто з моменту його затримання. Вважає, що він має право на перегляд довічного строку покарання.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримав. Пояснив, що просить саме пом?якшити призначене йому покарання, замінивши його з більш сурового покарання довічного позбавлення волі на менш сурове позбавлення волі на певний строк. Захисник ОСОБА_5 підтримала ОСОБА_4 , при вирішенні даного питання поклалась на розсуд суду.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви, вказавши, що підстав для її задоволення немає, оскільки законом не передбачено можливості пом?якшення покарання особам, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Представник установи ОСОБА_6 при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду.
Заслухавши пояснення засудженого, захисника, представника установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що вироком Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 14.03.2005 ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.187, п. п. 6, 13 ч.2 ст.115 ст.70, ст.71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
14.06.2005 ухвалою Верховного Суду України вирок Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 14.03.2005 залишено без змін.
З характеристики на засудженого ОСОБА_4 , наданої адміністрацією Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не допускав порушення встановленого порядку відбування, адміністрацією установи не заохочувався.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)».
Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. ст. 81, 82, 85, 87 КК України, визначені підстави для умовно дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, а процедура розгляду таких питань врегульована ст. ст. 537, 539 КПК України.
Так, положеннями ст. 82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Статтею 51 КК Українивстановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1ст. 51 КК України) є різними видами покарань.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст. 82 КК України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачене.
Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-4, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Такою можливістю вправі скористатися і засуджений ОСОБА_4 за умов, які передбачені Положенням «Про порядок здійснення помилування».
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 7, 26, 537, 539 КПК України, суд
В задоволені клопотання ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд.

Суддя