Справа № 473/1388/19
Номер провадження1-кп/473/194/2019
Категорія: ч.3 ст.289, ч.1 ст.187, ст.198,
ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
ВИРОК
іменем України

"13" грудня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, освіта професійна технічна, не працює, сімейний стан - не одружений, на утриманні дітей не має, військовозобов`язаного, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 14 січня 2019 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 03 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 02 роки /справа №473/2231/18, провадження №1-кп/473/41/2019/.

в скоєнні злочинів, передбачених ст.198, ч.1 ст.187, ч.3 ст.289 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, освіта професійна технічна, не працює, сімейний стан не одружений, на утриманні дітей не має, військовозобов`язаного, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 04 лютого 2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 50 /п`ятидесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень /справа №473/359/15-к, провадження №1-кп/473/52/2015/, основне покарання не відбуто, штраф не сплачено,

в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисник ОСОБА_13 ,

обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

1. В один із днів третьої декади грудня 2018 року в обідній час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_15 прибув до подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_11 .. Переконавшись, що в даний час доби мешканці будинку були відсутні, у обвинуваченого ОСОБА_15 виник корисний умисел на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_15 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію вищевказаного домоволодіння через неогороджену ділянку городу та таємно викрав з подвір`я: три металевих листа розміром 120 см на 150 см, вартістю по 102 гривні кожний на загальну суму 306 гривень, а з території городу металеві труби діаметром дюйма /ДУ 20 мм на 2,5 мм/ довжиною 14 метрів вартістю 32 гривні 14 копійок за один метр на загальну суму 449 гривень 96 копійок, а також металеву бочку ємністю 120 літрів вартістю 200 гривень. В подальшому обвинувачений ОСОБА_15 вищевказане майно переніс в кінець городу та розпорядився ним на власний розсуд, а саме за допомогою обвинуваченого ОСОБА_14 перевіз викрадене ним майно в місто Вознесенськ, де його продали, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 955 гривень 96 копійок.

2. Крім того, в один із днів першої декади січня 2019 року в обідній час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_15 прибув до подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_11 .. Переконавшись, що в даний час доби мешканці будинку були відсутні, у обвинуваченого ОСОБА_15 виник корисний умисел на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_15 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію вищевказаного домоволодіння через неогороджену ділянку городу та таємно викрав з подвір`я: металеву арматуру діаметром 32 мм довжиною 32 метра вартістю 12 гривень за один метр на загальну суму 384 гривні, 7 метрів кабелю алюмінієвого двухжильного вартістю 10 гривень за один метр на загальну суму 70 гривень, металеву каструлю об`ємом 40 літрів вартістю 400 гривень. Після чого обвинувачений ОСОБА_15 увійшов через незачинені двері до літньої кухні, що знаходиться на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав: алюмінієвий казан об`ємом 8 літрів вартістю 150 гривень, алюмінієвий казан об`ємом 12 літрів вартістю 225 гривень, панцирне металеве ліжко вартістю 520 гривень, напічну чавунну плиту вартістю 220 гривень. В подальшому обвинувачений ОСОБА_15 вищевказане майно переніс в кінець городу та розпорядився ним на власний розсуд, а саме за допомогою обвинуваченого ОСОБА_14 перевіз викрадене ним майно в місто Вознесенськ, де його продали, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 1969 гривень.

3. Крім того, в один із днів третьої декади грудня 2018 року в обідній час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_15 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_14 та попросив його прибути до неогородженої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить потерпілій ОСОБА_11 , з метою організації подальшого перевезення викраденого майна та його продажу. В подальшому, після прибуття за вказаною адресою, обвинувачений ОСОБА_14 викликав невстановлений в ході досудового слідства автомобіль та разом із обвинуваченим ОСОБА_15 завантажив в нього викрадене обвинуваченим ОСОБА_15 майно потерпілої ОСОБА_16 , а саме: три металевих листа розміром 120 см на 150 см, вартістю по 102 гривні кожний на загальну суму 306 гривень, металеві труби діаметром дюйма /ДУ 20 мм на 2,5 мм/ довжиною 14 метрів вартістю 32 гривні 14 копійок за один метр на загальну суму 449 гривень 96 копійок, а також металеву бочку ємністю 120 літрів вартістю 200 гривень.

Після чого обвинувачений ОСОБА_14 , діючи на виконання злочинного умислу в виді заздалегідь не обіцяного збуту майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, разом із обвинуваченим ОСОБА_15 перевезли викрадене майно в місто Вознесенськ, де його продали.

Крім того, в один із днів першої декади січня 2019 року в обідній час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_15 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_14 та попросив його прибути до неогородженої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить потерпілій ОСОБА_11 , з метою організації подальшого перевезення викраденого майна та його продажу. В подальшому, після прибуття за вказаною адресою, обвинувачений ОСОБА_14 викликав невстановлений в ході досудового слідства автомобіль та разом із обвинуваченим ОСОБА_15 завантажив в нього викрадене обвинуваченим ОСОБА_15 майно потерпілої ОСОБА_16 , а саме: металеву арматуру діаметром 32 мм довжиною 32 метра вартістю 12 гривень за один метр на загальну суму 384 гривні, 7 метрів кабелю алюмінієвого двухжильного вартістю 10 гривень за один метр на загальну суму 70 гривень, металеву каструлю об`ємом 40 літрів вартістю 400 гривень, алюмінієвий казан об`ємом 8 літрів вартістю 150 гривень, алюмінієвий казан об`ємом 12 літрів вартістю 225 гривень, панцирне металеве ліжко вартістю 520 гривень, напічну чавунну плиту вартістю 220 гривень.

Після чого обвинувачений ОСОБА_14 , діючи на виконання злочинного умислу в виді заздалегідь не обіцяного збуту майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, разом із обвинуваченим ОСОБА_15 перевезли викрадене майно в місто Вознесенськ, де його продали.

4. Крім того 01 березня 2019 року близько 21 години, обвинувачений ОСОБА_14 викликав таксі, яке чекав біля свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . По приїзду таксиста потерпілого ОСОБА_12 , який приїхав на легковому автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , на грунті особистих раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_12 виник конфлікт. В ході якого обвинувачений ОСОБА_14 почав погрожувати предметом зовні схожим на ніж таксисту потерпілому ОСОБА_12 та вимагати у нього грошові кошти і безоплатну поїздку до міста Вознесенська.

Так обвинувачений ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами почав бігати навкруги автомобіля за потерпілим ОСОБА_12 , погрожуючи йому ножем та вимагаючи грошові кошти. Потерпілий ОСОБА_12 намагаючись зупинити протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_14 , кинув гаманець в якому знаходились грошові кошти в сумі 200 гривень на дах автомобіля таксі, а обвинувачений ОСОБА_14 кинув на дах автомобіля таксі ніж, яким він погрожував потерпілому ОСОБА_12 .. Після отримання гаманця потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_14 витяг з нього 200 гривень, які поклав собі в кишеню. Даним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду в сумі 200 гривень.

Крім того, після заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , у обвинуваченого ОСОБА_14 з корисних мотивів виник злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 вартістю 18900 гривень, яким користувався потерпілий ОСОБА_12 .. В зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою незаконного збагачення сів за кермо вказаного автомобіля, запустив двигун та направився в напрямку міста Вознесенська по вулиці Отамана Григор`єва в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. На виїзді із села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_14 не справився з керуванням транспортного засобу, з`їхав у кювет на керованому ним автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 та зупинився, після чого був затриманий працівниками поліції. Даним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду в сумі 18900 гривень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_14 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_14 вину визнав частково. Тобто він повністю визнав свою вину за фактами заздалегідь не обіцяного збуту майна, завідомо для нього одержаного злочинним шляхом, яке викрав обвинувачений ОСОБА_15 . Після чого, він разом із обвинуваченим ОСОБА_15 в третій декаді грудня 2018 року та в першій декаді січня 2019 року перевезли викрадене обвинуваченим ОСОБА_15 майно потерпілої ОСОБА_11 в місто Вознесенськ, де його продали. Він не визнав свою вину в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном, так як він заперечує застосування ним ножа, та вважає, що це не було пов`язано з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , під час якого він з гаманця потерпілого ОСОБА_12 забрав 200 гривень. Також він не визнав вину в незаконному заволодінні транспортного засобу, так як ним не застосовувалось будь яке насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , при якому він сів за кермо транспортного засобу автомобіля моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 з дозволу потерпілого ОСОБА_12 , запустив двигун та направився в напрямку міста Вознесенська по вулиці Отамана Григор`єва в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. При цьому він залишив потерпілого ОСОБА_12 на вулиці Отамана Григор`єва в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. На виїзді із села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області він не справився з керуванням транспортного засобу, з`їхав у кювет на керованому ним автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 та зупинився, та саме в цьому місці він був затриманий працівниками поліції.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_15 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_15 визнав свою вину повністю у вчиненні інкримінованих йому даних злочинів та пояснив, що в один із днів третьої декади грудня 2018 року в обідній час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області він прибув до подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_11 .. Переконавшись, що в даний час доби мешканці будинку були відсутні, у нього виник умисел на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, він зайшов на територію вищевказаного домоволодіння через неогороджену ділянку городу та таємно викрав з подвір`я: три металевих листа розміром 120 см на 150 см, а з території городу він викрав металеві труби діаметром дюйма довжиною біля 14 метрів, а також металеву бочку. В подальшому він вищевказане майно переніс в кінець городу, а надалі за допомогою обвинуваченого ОСОБА_14 вони перевезли викрадене ним майно в місто Вознесенськ, де його продали.

Крім того, в один із днів першої декади січня 2019 року в обідній час доби в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області він знову прибув до подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_11 .. Переконавшись, що в даний час доби мешканці будинку були відсутні, у нього виник умисел на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 .. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, він зайшов на територію вищевказаного домоволодіння через неогороджену ділянку городу та таємно викрав з подвір`я: металеву арматуру діаметром 32 мм довжиною біля 32 метрів, електричний кабель алюмінієвий двухжильний, металеву каструлю об`ємом 40 літрів. Після чого він увійшов через незачинені двері до літньої кухні, звідки таємно викрав алюмінієвий казан об`ємом 8 літрів, алюмінієвий казан об`ємом 12 літрів, панцирне металеве ліжко, напічну чавунну плиту. В подальшому він вищевказане майно переніс в кінець городу, а надалі за допомогою обвинуваченого ОСОБА_14 вони перевезли викрадене ним майно в місто Вознесенськ, де його продали.

Кожного разу обвинувачений ОСОБА_14 знав, що ним /тобто обвинуваченим ОСОБА_15 / були вчинені крадіжки майна потерпілої ОСОБА_11 , але незважаючи на це, обвинувачений ОСОБА_14 допомагав йому збувати викрадене майно в місті Вознесенську Миколаївської області.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 01 березня 2019 року в вечірній час доби він був викликаний в якості водія таксі за адресою: АДРЕСА_1 . Коли він приїхав з міста Вознесенська на адресу виклику, було приблизно 21 година. Виклик його автомобіля таксі за даною адресою чекав обвинувачений ОСОБА_14 . Коли він /тобто потерпілий ОСОБА_12 / приїхав на легковому автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , та зупинився біля житлового будинку обвинуваченого ОСОБА_14 , на грунті особистих раптово виниклих неприязних відносин між ним та обвинуваченим ОСОБА_14 , з приводу відсутності грошових коштів у потерпілого ОСОБА_14 , якими він повинен був розрахуватися за поїздку на таксі до міста Вознесенська, виник конфлікт. В ході якого обвинувачений ОСОБА_14 витяг ніж та почав ним йому погрожувати, вимагаючи при цьому у нього грошові кошти, або безоплатну поїздку до міста Вознесенська. При цьому обвинувачений ОСОБА_14 , намагався його наздогнати, а він в свою чергу тікаючи від нього, бігав навкруги автомобіля моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , на якому він приїхав до місця виклику таксомотора. При цьому він /тобто потерпілий ОСОБА_12 / намагаючись зупинити протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_14 , кинув гаманець в якому знаходились грошові кошти в сумі 200 гривень на дах автомобіля таксі, а обвинувачений ОСОБА_14 після цього кинув на дах автомобіля таксі ніж, яким він йому погрожував. Після того, як обвинувачений ОСОБА_14 взяв в руки з даху автомобіля його гаманець, він забрав з нього 200 гривень, які поклав собі в кишеню. Він же /тобто потерпілий ОСОБА_12 / в свою чергу взяв з даху автомобіля ніж, який поклав на дах автомобіля обвинувачений ОСОБА_14 , та викинув його до подвір`я житлового будинку АДРЕСА_1 . Після цього він відмовився везти в місто Вознесенськ в якості пасажира обвинуваченого ОСОБА_14 . В зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_14 забрав у нього ключі від автомобіля моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , на якому він /тобто потерпілий ОСОБА_12 / приїхав до місця виклику таксомотора, сів за кермо вказаного автомобіля, запустив двигун та без його згоди, ігноруючи його волю, направився в напрямку міста Вознесенська по вулиці Отамана Григор`єва в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. Про дані протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_14 та про незаконне заволодіння його транспортним засобом, він за допомогою мобільного телефона повідомив своїх колег таксистів, які стояли на стоянці таксомоторів в центральній частині міста Вознесенська. Вони відразу виїхали до села Бузьке Вознесенського району, і на околиці села при виїзді побачили, що обвинувачений ОСОБА_14 не справився з керуванням транспортного засобу, з`їхав у кювет на керованому ним автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 та зупинився. Були викликані працівники поліції, після чого обвинувачений ОСОБА_14 був затриманий працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що в вечірній час доби 01 березня 2019 року по мобільному телефону від своїх колег таксистів, він дізнався, що в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, під час виклику таксомотра, яким був легковий автомобіль моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_12 , відбулося незаконне заволодіння даним транспортним засобом. При цьому водій ОСОБА_12 повідомив, що він залишився в селі Бузьке Вознесенського району, а особа, яка незаконно заволоділа транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , рухається по селу вулицею Отамана Григор`єва в напрямку міста Вознесенська. Відразу таксисти, які стояли на стоянці таксомоторів в центральній частині міста Вознесенська, серед яких був і він, виїхали до села Бузьке, і на околиці села при виїзді вони побачили, що обвинувачений ОСОБА_14 не справився з керуванням транспортного засобу, з`їхав у кювет на керованому ним автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , зупинився та знаходився біля транспортного засобу. Ними були викликані працівники поліції. Після чого обвинувачений ОСОБА_14 був затриманий працівниками поліції.

Підстав для сумнівів в показаннях потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_17 у суда немає, так як дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить належними, необхідними, допустимими та достатніми, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21 лютого 2019 року з фототаблицею до нього, слідчим СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області у даному кримінальному провадженні, в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області з 13 годин 15 хвилин до 13 години 45 хвилин оглянуто територію подвір`я та житловий будинок АДРЕСА_3 . Під час огляду місця події на присадибній ділянці та на території подвір`я виявлена відсутність металевих листів, металевих труб, металевої бочки, металевої арматури, а в приміщенні літньої кухні відсутність ліжка та напічної чавунної плити. /том №1, а.к.п. 114 121/.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01 березня 2019 року з фототаблицею до нього, слідчим СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області у даному кримінальному провадженні з 21 години 40 хвилин до 22 години 30 хвилин, оглянута місцевість при виїзді із села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. Під час огляду місця події виявлено та оглянуто пошкоджений транспортний засіб, який знаходиться в кюветі біля проїжджої частини, яким є легковий автомобіль моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 . /том №1, а.к.п. 127 138/.

Відповідно до постанови органу досудового розслідування від 01 березня 2019 року речовим доказом за кримінальним провадженням визнано: транспортний засіб, яким є легковий автомобіль моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , який відповідно до зберігальної розписки повернутий потерпілому ОСОБА_12 /том №1, а.к.п. 139, 140/.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 14 березня 2019 року, з флеш накопичувачем «Micro SD» об`ємом 32 Гб з відеофіксацією даного слідчого експерименту в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області з 14 години 54 хвилин до 15 годин 35 хвилин проведено слідчий експеримент з участю обвинуваченого ОСОБА_14 , під час якого ним відтворені обставини вчинення злочинів відносно потерпілого ОСОБА_12 , при заволодінні ним грошовими коштами в сумі 200 гривень, а також транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , які мали місце в вечірній час доби 01 березня 2019 року в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. /том №1, а.к.п. 151 152/.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25 березня 2019 року, з флеш накопичувачем «Micro SD» об`ємом 32 Гб з відеофіксацією даного слідчого експерименту в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області з 15 години 31 хвилин до 16 годин 34 хвилин проведено слідчий експеримент з участю потерпілого ОСОБА_12 , під час якого ним відтворені обставини вчинення злочинів відносно нього обвинуваченим ОСОБА_14 , при заволодінні обвинуваченим ОСОБА_14 грошовими коштами в сумі 200 гривень, а також транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , які мали місце в вечірній час доби 01 березня 2019 року в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. /том №1, а.к.п. 155 156/.

Дані докази за кримінальним провадженням, суд знаходить належними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, мають значення для кримінального провадження, є достовірними та допустимими, так як вони отримані в порядку, встановленому КПК України.

Мотиви неврахування судом окремих доказів.

Суд визнає недопустимими доказами за кримінальним провадженням протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 лютого 2019 року /том №1, а.к.п. 122, 124/ з участю свідка ОСОБА_18 , від 25 березня 2019 року /том №1, а.к.п. 161/ з участю свідка ОСОБА_19 , від 25 березня 2019 року /том №1, а.к.п. 158/ з участю потерпілого ОСОБА_12 , так як слідчі дії за даними протоколами з участю свідків та потерпілого ОСОБА_12 за кримінальним провадженням проведені з порушенням вимог ч.1 ст. 228 КПК України, відповідно до якої перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Дані вимоги ч.1 ст.228 КПК України органом досудового розслідування при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками не були виконані із свідками та потерпілим ОСОБА_12 .

Спростування позиції обвинуваченого ОСОБА_14 в частині невизнання вини.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_14 не визнав свою вину в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_12 , з метою заволодіння його майном, та в судовому засіданні доводив, що це не було пов`язано з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , під час якого він з гаманця потерпілого ОСОБА_12 забрав 200 гривень. Також він не визнав вину в незаконному заволодінні транспортного засобу, так як ним не застосовувалось насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , при якому він сів за кермо транспортного засобу автомобіля моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 з дозволу потерпілого ОСОБА_12 , запустив двигун та направився в напрямку міста Вознесенська по вулиці Отамана Григор`єва в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. При цьому він залишив потерпілого ОСОБА_12 на вулиці Отамана Григор`єва в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області. На виїзді із села Бузьке Вознесенського району Миколаївської області він не справився з керуванням транспортного засобу, з`їхав у кювет на керованому ним автомобілі моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 та зупинився, та саме в цьому місці він був затриманий працівниками поліції.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого, так як вони спростовуються протоколом слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_12 , показаннями потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_17 , які були допитані в судовому засіданні.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_14 , дані ним в судовому засіданні, щодо відсутності його вини у вчиненні злочинів відносно потерпілого ОСОБА_12 при скоєнні яких ним відбулося незаконне заволодіння грошових коштів потерпілого в суммі 200 гривень, а також незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, а саме легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_14 дані ним в судовому засіданні не можуть бути прийняті судом для обгрунтування вироку за кримінальним провадженням. Не визнання в судовому засіданні своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів відносно потерпілого ОСОБА_12 , суд вважає спробою обвинуваченого ОСОБА_14 уникнути кримінальної відповідальності за цими епізодами злочинної діяльності, а також відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_14 критичного аналізу своїх умисних дій, небажанням визнати неправомірність своїх умисних дій, при вчиненні кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_12 , які мали місце біля 21 години 01 березня 2019 року в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_12 є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» /рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12/ ЄСПЛ визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні злочинів відносно потерпілого ОСОБА_12 , за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст. ст. 85 87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.

Судом приймається до уваги факт, що в момент висловлювання обвинуваченим ОСОБА_14 погроз фізичною розправою на адресу потерпілого ОСОБА_12 при заволодінні його грошовими коштами в сумі 200 гривень, обвинуваченим ОСОБА_14 здійснювалась демонстрація ножа, і вказані погрози з боку обвинуваченого ОСОБА_14 на адресу потерпілого ОСОБА_12 за цих обставин могли бути реалізовані обвинуваченим ОСОБА_14 негайно.
Належна й ретельна оцінка зазначених фактів з урахуванням усіх деталей має принципово важливе значення для постановлення в цьому кримінальному провадженні законного, мотивованого й обґрунтованого рішення, а також правильної кваліфікації діянь обвинуваченого ОСОБА_14 .
Так, основні критерії розмежування розбою та вимагання, поєднаних із погрозою застосування насильства, були визначені в постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Хоча ця постанова має виключно рекомендаційний характер, однак вона ґрунтується на усталеній судовій практиці застосування відповідних норм КК України, від якої суд не знаходить підстав відступати.
З урахуванням обставин цього кримінального провадження необхідно брати до уваги п.12 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», де зазначено:
«Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого». Погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі /словами, жестами, демонстрацією зброї тощо/, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована. При розмежуванні вимагання та грабежу чи розбою слід виходити з того, що при грабежі та розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно.
Таким чином, в судовому засіданні судом поза розумним сумнівом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 висловив вимогу потерпілому ОСОБА_12 передати йому грошові кошти негайно, погрожуючи при цьому застосуванням ножа та насильства так само негайно. Дані обставини, за яких була висловлена вимога потерпілому ОСОБА_12 , об`єктивно давала підстави потерпілому сприймати її як таку, що дійсно може бути реалізована негайно, тому такі дії обвинуваченого ОСОБА_14 при заволодінні грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , слід кваліфікувати як напад з метою заволодіння чужим майном, пов`язаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи.
Також судом приймається до уваги факт, що заволодіння обвинуваченим ОСОБА_14 транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 було незаконним. Тобто це означає, що обвинувачений ОСОБА_14 не мав права використовувати даний транспортний засіб для поїздки на ньому із села Бузьке Вознесенського району в місто Вознесенськ Миколаївської області.

Дані обставини, за яких було здійснено незаконне заволодіння обвинуваченим ОСОБА_14 транспортним засобом легковим автомобіля моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , тобто без згоди потерпілого ОСОБА_12 , з ігноруванням його волі, утворюють об`єктивну сторону злочину, за яким дані умисні дії обвинуваченого ОСОБА_14 , слід кваліфікувати як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_14 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_14 за фактами заздалегідь не обіцяного збуту майна потерпілої ОСОБА_11 , завідомо одержаного злочинним шляхом, суд кваліфікує за ст.198 КК України як заздалегідь не обіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, за фактом заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , суд кваліфікує умисні дії обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.1 ст.187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, пов`язаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , суд кваліфікує умисні дії обвинуваченого ОСОБА_14 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_15 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_15 за фактом таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , який мав місце в третій декаді грудня 2018 року, суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка, а за фактом таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , який мав місце в першій декаді січня 2019 року, суд кваліфікує його умисні дії за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно, поєднана із проникненням у житло.

Мотиви зміни обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_14 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_14 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , за обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні /том №1, а.к.п. 202 214/ органом обвинувачення були кваліфіковані за ч.3 ст.289 КК України, за кваліфікуючою ознакою погрози застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого. Дана кваліфікуюча ознака незаконного заволодіння транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , в судовому засіданні не доведена. Незаконне заволодіння даним транспортним засобом відбулося без застосування ножа та без будь яких погроз застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, після заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 в сумі 200 гривень, так як потерпілий ОСОБА_12 взявши з даху автомобіля ніж, який поклав на дах автомобіля обвинувачений ОСОБА_14 , викинув його до подвір`я житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що після заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 , у обвинуваченого ОСОБА_14 з корисних мотивів виник злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме легковим автомобілем моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 вартістю 18900 гривень, яким користувався потерпілий ОСОБА_12 , коли ножа в руках обвинуваченого ОСОБА_14 та при ньому вже не було.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_14 .

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_14 судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд визнає рецидив злочинів.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд визнає його щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд визнає рецидив злочинів.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_14 , його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_14 встановлено, що він має професійну технічну освіту, не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, не перебуває на диспансерних обліках лікарів наркологів та лікарів психіатрів комунальних медичних закладів Миколаївської області, задовільно характеризується за місцем проживання, він є військовозобов`язаним, а також судимим за вчинення злочинів проти власності та проти здоров`я особи. /том №1, а.к.п. 167 174/.

Суд вважає, що основний вид покарання в виді позбавлення волі, відносно обвинуваченого ОСОБА_14 буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує, що він вчинив умисні злочини, які ним скоєно з прямим умислом, в період іспитового строку випробування за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року, за яким його визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, засуджено до покарання в виді позбавлення волі строком на 03 /три/ роки, та звільненого від відбування призначеного покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком випробування на 02 /два/ роки /справа №473/2231/18, провадження № 1-кп/473/41/2019, том №1, а.к.п. 167 170/, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчинених ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує, що відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України.

14 січня 2019 року вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_14 засуджено за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185 КК України до 03 /трьох/ років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_14 був звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 02 /два/ роки. Як вбачається із матеріалів даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_14 вчинив епізоди злочинної діяльності, що кваліфіковані за ст.198 КК України в третій декаді грудня 2018 року та в першій декаді січня 2019 року, тобто до ухвалення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року. Інші епізоди, кваліфіковані за ч.1 ст.187 та ч.2 ст.289 КК України 01 березня 2019 року, тобто після ухвалення вказаного вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року. /справа №473/2231/18, провадження № 1-кп/473/41/2019, том №1, а.к.п. 167 170/.

З огляду на положення ч.4 ст.70 КК України та роз`яснення Верховного Суду України, викладені в ч.6 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_14 було вчинено як до, так і після ухвалення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року, то дана обставина вимагає при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 застосування положень ч.4 ст.70, ч.1 ст.70, та ст.71 КК України.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду, викладеного у постанові по справі №511/37/16-к від 25 червня 2018 року, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України, спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч.1 ст.71 КК України. У кримінально - правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання /скасування/ призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч.4 ст.70 КК України не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочину середньої тяжкості, а також тяжкого злочину проти власності.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_15 , його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_15 встановлено, що він має професійну технічну освіту, не працює, не одружений, на утриманні дітей немає, не перебуває на диспансерних обліках лікарів наркологів та лікарів психіатрів комунальних медичних закладів Миколаївської області, задовільно характеризується за місцем проживання, є військовозобов`язаним. /том №1, а.к.п. 175 182/.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість вчинених ним злочинів, їх наслідки для потерпілої ОСОБА_11 та інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_15 повинно бути призначено основне покарання в виді позбавлення волі, в межах даного виду покарання, встановлених санкціями ч.1 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України.

Суд вважає, що даний вид основного покарання в виді позбавлення волі, відносно обвинуваченого ОСОБА_15 буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховує висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_15 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_15 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, обвинуваченим ОСОБА_15 /том №1, а.к.п. 78 80/.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд виходить із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_15 із застосуванням вимог ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків.

За вимогами ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2015 року /справа № 473/359/15-к, провадження № 1-кп/473/52/2015/, за яким ОСОБА_15 було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та йому було призначено основне покарання в виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень, після звернення даного вироку до виконання після набрання ним законної сили, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_15 винний ще в інших злочинах, передбачених ч.1 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, які ним вчинені в третій декаді грудня 2018 року та в перщій декаді січня 2019 року, тобто після постановлення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2015 року, покарання за яким обвинуваченим ОСОБА_15 на момент ухвалення нового вироку не відбуто.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2015 року /справа № 473/359/15-к, провадження № 1-кп/473/52/2015/, за яким ОСОБА_15 було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та йому було призначено основне покарання в виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень, набрав законної сили 10 березня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.80 КК України перебіг давності не зупинявся, так як засуджений ОСОБА_15 не ухилявся від відбування основного покарання за вироком суду в виді штрафу.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України перебіг давності не переривався, так як до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений ОСОБА_15 не вчинив нового злочину.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України засуджений ОСОБА_15 звільняється від відбування покарання, так як станом на 10 березня 2017 року, тобто з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, тобто штрафу.

Верховний Суд України на засіданні судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5 324 кс 15, висловився про те, що правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу.

Особа, яка засуджена до штрафу і добровільно його не сплатила, звільняється від сплати штрафу, якщо держава протягом двох років цей штраф не стягнула, і це не вважається ухиленням від відбування покарання згідно статті 389 КК України.

При цьому Верховний Суд України зазначив, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом судом. Адже відповідно до частини першої статті 389 КК України ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог, викладених в п.1 та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України. / том №1, а.к.п. 139, 140, 153, 154, 157, 160/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_14 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.198 КК України, та призначити йому покарання за ст.198 КК України в виді 01 /одного/ року позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року /справа №473/2231/18, провадження № 1-кп/473/41/2019/, до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_14 призначити покарання в виді 03 /трьох/ років позбавлення волі.

ОСОБА_14 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання за данними статтями:

-за ч.1 ст.187 КК України в виді 04 /чотирьох/ років позбавлення волі.

-за ч.2 ст.289 КК України в виді 05 /п`яти/ років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_14 покарання в виді 05 /п`яти/ років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, за цим вироком та вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року /справа №473/2231/18, провадження № 1-кп/473/41/2019/, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_14 покарання в виді 06 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» та обчислювати строк відбування покарання з 13 грудня 2019 року, тобто з моменту винесення вироку, зарахувавши в строк відбування покарання тримання його під вартою з 02 березня 2019 року по 12 грудня 2019 року включно, за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №2046 VIII від 18 травня 2017 року, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

ОСОБА_15 визнати винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за данними статтями:

-за ч.1 ст.185 КК України в виді 01 /одного/ року позбавлення волі,

-за ч.3 ст.185 КК України в виді 03 /трьох/ років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_15 призначити покарання в виді 03 /трьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_15 від призначеного основного покарання звільнити, встановивши йому строк випробування 01 /один/ рік, зобов`язавши обвинуваченого, у відповідності до вимог п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: легковий автомобіль моделі «Wolksvagen Polo» червоного кольору з державним реєстраційним номерним знаком Республіки Польща НОМЕР_1 , який відповідно до зберігальної розписки переданий потерпілому ОСОБА_12 залишити в користування потерпілого ОСОБА_12 . /том №1, а.к.п. 139, 140/.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: флеш накопичувач «Micro SD» об`ємом 32 Гб з відеофіксацією слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_14 зберігати при матеріалах кримінального провадження. /том №1, а.к.п. 153, 154/.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: флеш накопичувач «Micro SD» об`ємом 32 Гб з відеофіксацією слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_12 зберігати при матеріалах кримінального провадження. /том №1, а.к.п. 157, 160/

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_14 , який утримується під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3