Справа № 569/5103/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0006165 від 09.10.2019 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бистричі, Березнівського району, Рівненської області, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , заміжньої, несудимої, працюючої в ТОВ " КУП Моноліт", з вищою освітою,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ :

09.10.2019, біля 16 год 40 хв, у світлу пори доби, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. О. Теліги в м. Рівне, зі сторони вул. Вербової в напрямку перехрестя вулиць О. Теліги-Дубенська, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. та пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, проявила неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснюючи виїзд на перехрестя з другорядної дороги, не надала перевагу в русі транспортному засобу, який наближався до вищевказаного перехрещення по головній дорозі та допустила зіткнення з мотоциклом Viper V150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по головній дорозі, по вул. Дубенській зі сторони вул. Соборної в напрямку вул. Макарова, та не мав технічної можливості уникнути зіткнення при своєчасному прийняття мір до реагування з моменту виникнення небезпеки для руху.

У результаті вказаної ДТП водій мотоцикла Viper V150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров"я.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 10.1 та п. 16.11 ПДР, згідно яких водій транспортного засобу, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проізних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, перебувають у прямому безпочередньому причинному зв"язку з виникненням ДТП та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, який передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, як своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих даних на обвинувачену.

Судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю, щиро покаялась, кваліфікацію злочину не оспорювала та підтвердила факт, що дійсно 09.10.2019, біля 16 год 40 хв, у світлу пори доби, вона керуючи автомобілем марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. О. Теліги в м. Рівне, зі сторони вул. Вербової в напрямку перехрестя вулиць О. Теліги-Дубенська, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. та пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, проявила неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснюючи виїзд на перехрестя з другорядної дороги, не надала перевагу в русі транспортному засобу, який наближався до вищевказаного перехрещення по головній дорозі та допустила зіткнення з мотоциклом Viper V150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по головній дорозі, по вул. Дубенській зі сторони вул. Соборної в напрямку вул. Макарова.

У результаті вказаної ДТП водій мотоцикла марки Viper V150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров"я.

Судові витрати на залучення експертів становлять 5966 грн 38 коп.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченої не обиралась.

Постановою слідчого ОСОБА_7 від 09.10.2019 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження мотоцикл марки Viper V150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 та переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_8 .

Постановою слідчого ОСОБА_7 від 09.10.2019 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження автомобіль марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 та переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 .

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і остання у його вчиненні винна.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, суд у відповідності до ч. 2 ст. 66 КК України визнає пом"якшуючою обставиною вчинення необережного злочину вперше.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості та являється необережним злочином.

Що стосується особи обвинуваченої то суд враховує, що вона має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, займається суспільно корисною працею, по місцю роботи також характеризується з позитивної сторони, раніше не судима, має на утриманні двох малолітніх дітей. Крім того, остання раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого необережного злочину, самі обставини вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин суд не встановив, то суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченою кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості злочину, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченої та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Згідно п.20 Постанови ВСУ від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"- при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до п. 21 даної Постанови - у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Суд приходить до переконання не позбавляти обвинувачену права керувати транспортним засобом враховуючи те, що остання має пять років водійського стажу, автомобіль необхідний для побутових цілей, оскільки вона займається супільно-корисливою працею і посвідчення водія необхідне для для утримання себе та родини. Крім того суд враховує самі обставини дорожньо-транспортної пригоди. Як свідчать матеріали кримінального провадження, керований ОСОБА_3 автомобіль був у технічно справному стані. У ході досудового слідства та у судовому засіданні не було виявлено обставин, які б підтверджували наявність у цьому автомобілі таких несправностей, за яких згідно з відповідними правилами була б заборонена його експлуатація.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 5966 грн 38 коп.

Речові докази - мотоцикл марки Viper V150А, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_1 вважати повернутими відповідно власникам ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченою, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1