Житомирський апеляційний суд
Справа №275/148/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
перекладача: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції з ДУ «ЖУВП № 8» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2020 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 до 06.04.2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Згідно ухвали суду, Корольовським районним судом м.Житомира розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.357 ч.3, ч.3 ст.358, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115, п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Підстав для прийняття рішень передбачених 1-4 ч.3 ст.314 КПК України немає.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Корольовському районному м.Житомира.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначити судовий відсутні.

Судове засідання слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 КПК, відсутні.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначити судовий відсутні. Судове засідання призначено до розгляду.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 08 лютого 2020 року.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, вказавши про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті. Крім того, звертає увагу, що обвинувачений раніше неодноразово був засудженим судами України за умисні тяжкі злочини, є особою без громадянства, постійного місця проживання та реєстрації в Україні не має, вчинив особливо тяжкий злочин.

Захисник ОСОБА_8 звернулась з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого на домашній арешт, за адресою АДРЕСА_1 , де проживає голова Вінницької обласної Грузинської діаспори ОСОБА_10 . До клопотання долучено письмове зобов`язання ОСОБА_10 про те, що останній поручається за виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України. Присутній в судовому засіданні ОСОБА_10 підтримав клопотання про надання згоди проживання обвинуваченого за його місцем проживання.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2020 року провадження призначено до розгляду та строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 06 квітня 2020 року. Суд прийшов до висновку про необхідність продовження обраного запобіжного заходу, оскільки наведені прокурором ризики обгрунтовані, необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу, виходячи із необхідності виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також попередження переховування від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання процесуального прокурора та постановити нове рішення про застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та звільнення з-під варти в залі ОСОБА_7 . Посилається на те, що ухвала суду є незаконною та такою, шо підлягає скасуванню, так як підготовче судове засідання проведено із грубим порушенням кримінального процесуального закону. Вказує, що в межах даного провадження нею було подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , але судом в резолютивній частині рішення нічого не зазначено щодо даного клопотання, тобто судом не виконано вимоги ст.372 КПК України. В той же час прокурор надав суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , та не вручив його копію, ані обвинуваченому, ані захиснику. Судом було порушено право на справедливий судовий розгляд, адже зауваження захисника про невручення нам даного клопотання судом проігноровано. В той же час сторону захисту прокурор та суд обмежили у праві подати письмові заперечення на клопотання про обрання запобіжного заходу та за необхідності надати докази на спростування доводів прокурора. Однак прокурор не надав суду жодного доказу, не обгрунтував наявність будь-якого ризику, а захист наголошує, що відсутні підстави взяти до уваги висловлені прокурором припущення щодо ризиків та посилання на можливість застосування суворого покарання в подальшому. Зазначає, що частині характеризуючи даних щодо особи ОСОБА_7 має ряд важ хвороб (копії документів із зазначенням діагнозів є в матеріалах справи) та потребує систематичного лікування, має похилий вік, адже йому вже 60 років і непрацездатним в силу віку та за станом здоров`я, також стороною захисту надано заново документи про надання можливості проживати в АДРЕСА_1 , Головою грузинської діаспори ОСОБА_10 , згідно даного клопотання фактично голова діаспори готовий взяти його фактично на поруки про що повідомив суду безпосередньо. Жодного разу за своє життя ОСОБА_7 не ухилився від відповідальності та відбував призначені покарання в повному обсязі, застосовані запобіжні заходи не порушував. Натомість прокурором вказано абстрактні припущення, котрі жодним чином не підтверджені належними доказами, про можливість існування ризиків. Припущення, що її підзахисний буде вчиняти кримінальні правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення у якому підозрюється - також жодним чином не підтверджені та не можуть бути підтверджені. Також наголошує, що причиною тривалого розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_7 є порушення вимог процесуального закону стороною обвинувачення, яка не виконала вимог ст.291 КПК України в частині оформлення обвинувального акту та ряду інших процесуальних порушень вимог закону. Стверджує, що ОСОБА_7 фактично безперервно перебуває під вартою з 13.09.2013р. і по день слухання справи, станом на 07.02.2020 року він як попередньо ув`язнений відбув 6 років 5 місяці, з врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України в попередній редакції, відбув 12 років майже 10 місяців. Відповідно до положень ст.197 КПК України сукупний строк тримання під вартою у кримінальних провадженнях щодо особливо тяжких злочинів не повинен становити 12 місяців, а зважаючи, що станом на 13.12.2019р. в провадженні лише проведе підготовче судове засідання, то правових підстав для прийняття такого рішення продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 у суду не було.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч.5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, є особою без громадянства, постійного місця проживання та реєстрації в Україні не мав та мне має, обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих злочинах, в тому числі особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі та вчинено із застосуванням насильства, що спричинило смерть потерпілого. Крім того ОСОБА_7 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 357 КК України - використання завідомо підробленого паспорту громадянина України, що свідчить про наявність ризику можливого переховування останнього від суду.

Та оскільки провадження підлягало призначенню до розгляду, а строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України щодо ОСОБА_7 спливав, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, дані, що характеризують особу останнього, розмір заподіяної шкоди, характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 дало суду першої інстанції підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо його переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню. При цьому наявність тимчасового місця проживання у м.Вінниця, забезпечення якого в судовому засіданні підтвердив голова грузинської діаспори ОСОБА_10 не може вважатись стримуючим фактором від порушень виконання процесуальних обов`язків, визначених ст.177 КПК України.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час підготовчого судового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що сторона обвинувачення не підтвердила належними доказами тверджень щодо ризиків, які на думку захисту є абстрактними припущеннями, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду матеріалів провадження.

Про наявність відповідних зазначених вище ризиків підтверджується самими обставинами вчинення кримінальних правопорушень, характеристикою особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, відсутністю міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати обвинуваченого від ухилення від суду, тяжкістю покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним, відсутністю місця проживання на території України навіть тимчасового.

При цьому ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 має ряд важких хвороб та потребує систематичного лікування, має похилий вік, а також те, що стороною захисту надавалися документи про надання можливості проживати в АДРЕСА_1 , головою грузинської діаспори ОСОБА_10 , та який під час підготовчого засідання в суді першої інстанції підтвердив можливість обвинуваченого проживати зам зазначеною адресою, заслуговують на увагу колегії суддів, були враховані судом, разом з тим, враховуючи всі обставини провадження не можуть бутим безумовними підставами для зміни запобіжного заходу на більш м`який та не впливають нам правильність прийнятого судом рішення. Обвинуваченому надається відповідне медичне лікування, даних про неможливість його утримання в умовах попереднього ув`язнення в матеріалах провадження відсутні, учасниками судового розгляду не надавалися.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було подано в письмовій формі, проте при його поданні не було дотримано вимог ст.184 КПК України, оскільки копію не вручено захиснику та обвинуваченому для ознайомлення та не перекладено на грузинську мову, слід зазначити, що таке недотримання вимог саме ст. 184 КПК України не може вважатися в даному випадку грубим порушенням права на справедливий суд та права на захист, і не може свідчити про те більш сприятливі умови, які наче б то суд створив для сторони обвинувачення, оскільки з матеріалів провадження та ухвали суду вбачається, що сторона захисту була належним чином обізнана зі змістом клопотання про продовження строку тримання під вартою, була готова до розгляду даного питання, зі свого боку звернулася з клопотанням про заміну запобіжного заходу на домашній арешт, забезпечивши при цьому участь в судовому розгляді голови грузинської діаспори ОСОБА_10 з метою підтвердження можливості обвинуваченого ОСОБА_7 проживати у м.Вінниці. При цьому в підготовчому судовому засіданні був присутній перекладач з грузинської мови на українську мову та навпаки, який забезпечував переклад вказаного клопотання обвинуваченому, як всього ходу підготовчого судового засідання. Що ж стосується питання про невручення клопотання прокурора обвинуваченому в перекладі на грузинську мову, то слід зазначити, що обов`язковому перекладу підлягають лише рішення суду по суті розгляду провадження, а не всі процесуальні документи, які подаються суду сторонами провадження та складаються судом. Суть зазначеного клопотання було перекладено обвинуваченому перекладачем в усній формі, про незрозумілість його клопотань від обвинуваченого не надходило.

Також враховуючи наявність клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, захисником було подано клопотання про зміну запобіжного заходу, яке розглянуто судом разом з клопотанням прокурора. Усі доводи сторони захисту з даного питання були предметом розгляду суду, що не заперечується і захисником. При цьому з огляду на задоволення клопотання прокурора та продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому саме у виді тримання під вартою, судом таким чином фактично було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, тобто про застосування більш м`якого запобіжного заходу. Відсутність такого рішення в резолютивній частині ухвали не свідчить про нерозгляд судом даного клопотання захисника по суті та не впливає на правильність рішення суду щодо запобіжного заходу обвинуваченому.

Посилання ж сторони захисту на те, що при вирішенні клопотання про продовження строку тримання його під вартою під час підготовчого судового засідання суд повинен був керуватися положеннями ст. 315 КПК України та положеннями розділу II КПК України, і не міг керуватися положеннями ст.331 даного Кодексу, також є безпідставними, оскільки з огляду на положення ч.2 ст.42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу. Крім того, згідно ч.3 ст.315 КПК України за відсутності клопотань сторін про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим, тому продовження строку в даному випадку раніше обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу, необдноразово продувжуваного також вже і під час підготовчого судового засідання з огляду на перерви в ньому, не суперечить вимогам закону. А тому судом цілком обгрунтовано при вирішенні даного клопотання було застосовано норми як розділу II так і ст.ст. 315, 331 КПК України.

Що стосується апеляційних доводів щодо стану здоров`я обвинуваченого, необхідності його лікування та наявності місця проживання, про надання якого у разі звільнення з-під варти запевняє голова грузинської діаспори ОСОБА_10 , то вони не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому враховуючи наявність вищезазначених ризиків та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на особу обвинуваченого та інші обставини, які повинні враховуватися судом у відповідності до положень ст. 178 КПК України при вирішенні такого питання, як вже зазначалося вище в даній ухвалі.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на конкретні рішення Європейського Суду з прав людини не можуть за наведених вище обставин бути однозначною підставою для застосування до ОСОБА_7 іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу та доцільність в даному випадку продовження строку тримання під вартою на 60 діб під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Посилання захисника на значний строк перебування під вартою ОСОБА_7 , а саме з 2013 року до теперішнього часу заслуговують на увагу, разом з тим, враховуючи наведені вище обставини, що повинні враховсвуватися під час вирішення питання про запобіжний захід та враховуючи стадію судового розгляду, також не може бути безумовною підставою для скасування ухвали про продовження строку тримання під вартою, прийнятою судом першої інстанції, визначення іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, та звільнення ОСОБА_7 з-під варти на даний час. При цьому вказівка захисника на граничний термін тримання під вартою обвинуваченого 12 місяців, є необгрунтованими, оскільки зазначене обмеження стосується тримання під вартою особи під час досудового розслідування кримінального провадження.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, скасування ухвали суду та звільнення обвинуваченого з-під варти, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2020 року про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою до 06 квітня 2020 року, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: