печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0005655 від 24.12.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України,

В С Т А Н О В И В :

10.07.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0005655 від 24.12.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, згідно вимог якого останній просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме:
Нежилі приміщення, які перебувають у власності ТОВ «ФОНІКС ГРУП» () і розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38, загальною площею 1188 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.
Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що ОСОБА_4 перебуваючи на посаді директора ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ», будучи службовою особою, на яку згідно п.п.10.21-10.24 Статуту Товариства покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, без згоди Загальних зборів Товариства, 05.09.2019 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням службовими особами ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОНІКС ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи 41973951), здійснила розтрату майна ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» шляхом укладення від імені Товариства двох договорів купівлі - продажу нежитлових приміщень, згідно яких до ТОВ «ФОНІКС ГРУП» були відчужені належні ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» нежилі приміщення за значно заниженою вартістю.
Так, з метою доведення свого злочинного умислу ОСОБА_4 ввела в оману бухгалтера ОСОБА_5 яка мала довіреність від ОСОБА_6 (власник 59% статутного капіталу) та здійснила, без відома ОСОБА_6 , всупереч його інтересам та із порушенням норм чинного законодавства підписання протоколів від 06.02.2019 № 06/02/2019 та від 07.02.2019 № 07/02/2019, якими оформлено рішення одразу двох загальних зборів учасників. Внаслідок вказаних вище незаконних дій, частка ОСОБА_6 у статутному капіталі Товариства була зменшена з 59% до 20,1%, місцезнаходження Товариства змінено, статут Товариства викладено в новій редакції, а коло підписантів розширено шляхом включення до складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені Товариства без довіреності. Крім цього двічі збільшено статутний капітал без дотримання вимоги попереднього формування задекларованого. У подальшому, на підставі вказаних рішень загальних зборів учасників Товариства державним реєстратором ОСОБА_7 , який працює в КП «Правочин», проведено державну реєстрацію вище зазначених дій та внесено відповідну інформацію до ЄДР.
Вказані дії оскаржено в судовому порядку до Господарського суду м. Києва, справа №910/4870/19.
Так, рішенням судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_8 від 18.07.2019 у справі справа №910/4870/19 позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі та встановлено ряд порушень чинного законодавства.
Вказане рішення залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2019 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019.
Розуміючи невідворотність вступу в законну силу рішенням судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_8 від 18.07.2019 у справі справа №910/4870/19 у зв`язку з низкою порушень, продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 05.09.2019 здійснила відчуження майна товариства за заниженою вартістю та без проведення жодної оцінки майна.
Зокрема, згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу), зареєстрованого в реєстрі за №1495, ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» зобов`язується передати у власність, а ТОВ «ФОНІКС ГРУП» приймає у власність та зобов`язується сплатити 2 985 426,00 грн. за належні ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» нежилі приміщення загальною площею 603,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості оціночна вартість об`єкта, а саме: нежилих приміщень загальною площею 603,9 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24.10.2019 складала 19 041 361 грн.
Крім того, згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень (з розстроченням платежу), зареєстрованого в реєстрі за №1496, ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» зобов`язується передати у власність, а ТОВ «ФОНІКС ГРУП» приймає у власність та зобов`язується сплатити 772 419,60 грн. за належні ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ» нежилі приміщення загальною площею 194,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості оціночна вартість об`єкта, а саме: нежилих приміщень загальною площею 194,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24.10.2019 складала 6 369 768 грн.
Також, встановлено, що ОСОБА_4 , як директор ТОВ «ІНТЕР-ТЕХНОЛОГІЯ», не мала повноважень на укладення від імені Товариства вищенаведених двох договорів купівлі - продажу нежилих приміщень, оскільки згідно ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» рішення про укладення зазначених договорів приймається виключно Загальними зборами учасників Товариства. У свою чергу, загальні збори Товариства з цих питань не скликались та не проводились.
Крім того, з метою приховання та маскування незаконного походження нерухомого майна ТОВ «ФОНІКС ГРУП», а також з метою приховання фактичного володіння цим майном, прав на таке майно, джерел його походження, зміни його форми (перетворення), - вчинено ряд фінансових операцій та правочинів з цим майном.
Так, відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що згідно Висновку ТОВ «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна (серія та номер: 29/09/19-7002, виданого 29.09.2019) загальна площа нежилих приміщень, які перебувають у власності ТОВ «ФОНІКС ГРУП» і розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38, - збільшилася до 1188 кв.м.
Реєстраційний номер нового об`єкта нерухомого майна: 000.
Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що між ТОВ «ФОНІКС ГРУП» і Шенгофом Володимиром Іллічем 14.12.2019 було укладено договір іпотеки (серія та номер: 2110) щодо нежилих приміщень загальною площею 1188 кв.м., які перебувають у власності ТОВ «ФОНІКС ГРУП» і розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38.
Нежилі приміщення, які перебувають у власності ТОВ «ФОНІКС ГРУП» () і розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38, загальною площею 1188 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 є предметом кримінального правопорушення в розумінні ст. 98 КПК України та постановою визнані речовим доказом.
Сторона обвинувачення вказує, що метою накладення арешту є збереження речових доказів та недопущення його подальшого відчуження та забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, прокурор подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження №0005655 від 24.12.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.
При дослідженні витягу досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та долучених до матеріалів доказів, встановлено, що нежилі приміщення, які перебувають у власності ТОВ «ФОНІКС ГРУП» () і розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38, загальною площею 1188 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 є предметом кримінального правопорушення в розумінні ст. 98 КПК України та постановою визнані речовим доказом.
Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0005655 від 24.12.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення, які перебувають у власності ТОВ «ФОНІКС ГРУП» () і розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 36-38, загальною площею 1188 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1