ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участі сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000015 від 28 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Киселів Кіцманського району Чернівецької області, мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, пенсіонерки, інваліда II групи, не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.5 ст. 74 та п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

ЄУНСС:72712903/18
НП:11-кп/822/180/20 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч.4 ст.358 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
КК України

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 1573,00 грн.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , в якій він просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.01.2020 року у кримінальному провадженні №0000015 від 28.10.2015 року скасувати, а провадження закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Вважає, що вказаний вирок є незаконним внаслідок неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та покладення в основу вироку недопустимих доказів.

Свої апеляційні доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого згідно з обвинувальним актом обвинувачення.

Також зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що підставою для винесення апеляційним судом ухвали від 28.10.2014 року була не довідка Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 22.10.2014 року №2.310-40, а сукупність доказів та обставин, на які посилалась сторона в своєму клопотанні, і про подану довідку в ухвалі суду не міститься жодного посилання. Тому, на думку захисника, відсутній прямий зв`язок між вказаною довідкою та спричиненням чи здатністю спричинити наслідки правового характеру.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує і на те, що ОСОБА_6 не знала про джерело походження документа вказаної довідки, та порядок його видачі, оскільки заяву вона подала 21.10.2014 року, а отримала відповідь 22.10.2014 р.
Крім того, на думку сторони захисту, видана ОСОБА_6 довідка не є офіційним документом, в розумінні ст.358 КК України, оскільки сама по собі не змінює, не припиняє і не створює будь-яких прав і обов`язків та видана в порушення встановленого порядку для його видачі.
Також вважає, що оскільки не встановлено факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст. 358 КК України, то не може вважатись доведеним факт вчинення використання такого документу.
Зазначає і те, що висновки експертизи є недопустимими доказами у справі, оскільки були проведені щодо двох об`єктів дослідження однією і тією ж експертною установою, яка знаходиться в підпорядкування МВС України, якому також підпорядкований орган досудового слідства, крім того такі висновки експертиз, на думку захисника, отримані в порушення вимог закону.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Згідно вироку суду першої інстанції, 03 червня 2014 року обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою про розірвання шлюбу із ОСОБА_9 . 17.06.2014 року ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області було відкрито провадження у справі за № 718/1362/14-ц, а 03.07.2014 року ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено повністю та розірвано шлюб між нею та ОСОБА_9 . У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання 04.07.2014 року суддею Кіцманського районного суду ОСОБА_10 направлено позивачу ОСОБА_6 та її тодішньому чоловікові відповідачу по справі ОСОБА_9 рішення у справі про розірвання шлюбу із супровідним за № 3166/14-вих. поштовим зв`язком рекомендованою кореспонденцією. Копії рішення Кіцманського районного суду від 03.07.2014 року за себе та за свого чоловіка ОСОБА_9 , отримала особисто ОСОБА_6 11.07.2014 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . 21.07.2014 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області відповідно до вимог ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції на липень 2014 року) вступило у законну силу, позивачкою ОСОБА_6 не оскаржувалось.
24.07.2014 року, коли рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили, ОСОБА_9 помер, про що 25.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції складено актовий запис № 1533, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина та за відсутності спадкоємців першої черги, ОСОБА_11 , будучи сестрою померлого та спадкоємцем за законом другої черги, разом із сестрою та братом, 30.09.2014 року звернулись до Кіцманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата.
Обвинувачена ОСОБА_6 , зрозумівши, що розірванням шлюбу із ОСОБА_9 позбавила себе права на спадкування, 10.09.2014 року подала до апеляційного суду Чернівецької області апеляційну скаргу на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.07.2014 року із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказала завідомо для себе недостовірні відомості про те, що судове рішення нею було отримано лише 01.09.2014 року, приховавши від апеляційного суду факт одержання нею особисто рішення суду 11.07.2014 року та неоскарження даного рішення у передбачений законом строк.
Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25.09.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху та визнано неповажними причини пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду від 03.07.2014 року, у зв`язку з особистим отриманням даного рішення 11.07.2014 року відповідно до відмітки на повідомленні про вручення поштового відправлення.
Усвідомлюючи, що законні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Кіцманського районного суду від 03.07.2014 року відсутні, обвинувачена ОСОБА_6 вирішила здобути фіктивні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження шляхом одержання та подання до суду підробленої довідки з Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» про одержання 11.07.2014 року рішення суду її покійним чоловіком ОСОБА_9 та нібито необізнаності про існування рішення про розірвання шлюбу.
Реалізовуючи умисел на використання завідомо підробленого документу, 21.10.2014 року обвинувачена звернулась до начальника поштамту Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_12 із заявою про надання підтверджуючої інформації щодо особи, яка фактично отримала рекомендовані листи із рішеннями суду за № 126 та № 142.
ОСОБА_6 , ввівши в оману працівників вказаної державної установи, шляхом приховування обставин отримання нею особисто рекомендованої кореспонденції, в ході спілкування із виконавцем відповіді на вказане звернення, оператором контрольної групи первинної документації поштамту ОСОБА_13 , повідомила останній, що листи за відповідними номерами отримав її чоловік ОСОБА_9 , що вони не мають жодних претензій до отриманої кореспонденції чи наданих послуг працівниками поштового зв`язку, їй потрібно виключно підтвердження, що зазначені листи отримані її чоловіком. Повіривши обвинуваченій на слово, зрозумівши, що ОСОБА_6 потрібно підтвердити сам факт отримання кореспонденції, ОСОБА_13 не перевіряючи книгу форми 8, в якій зазначаються відомості про отримувачів кореспонденції, надала відповідь-лист від 22.10.2014 року № 2.3-10-40 про те, що рекомендовані листи № 126 та № 142 отримані ОСОБА_9 .
Вказану відповідь, яка містила недостовірну інформацію про неотримання обвинуваченою 11.07.2014 року копії рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області про розірвання шлюбу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи що документ є підробленим, 27.10.2014 року, з метою поновлення процесуального строку апеляційного оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.07.2014 року використала шляхом подання додатком до заяви в апеляційний суд Чернівецької області.
На підставі підробленої відповіді-листа суддею судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області ухвалою від 28.10.2014 року поновлено строк апеляційного оскарження рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.07.2014 року, а 12.11.2014 року колегію суддів апеляційного суду Чернівецької області постановлено ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 3 липня 2014 року скасовано, провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу закрито.
Обвинувачена ОСОБА_6 використала завідомо підроблений документ, на підставі якого було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду про розірвання шлюбу, а в подальшому і його скасування та закриття провадження в справі, що дало можливість ОСОБА_6 відновити свій статус спадкоємця за законом першої черги і звернутись до Кіцманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в подальшому до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 12.12.2005 року.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, у ній зазначених, міркування прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити вирок районного суду як законний та обґрунтований, без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченій і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону районним судом було дотримано в повному обсязі.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Незважаючи на повне невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 України, тобто у використанні завідомо підробленого документу, повністю доведена показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дослідженими безпосередньо у суді, а також письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, яким суд дав вірну юридичну оцінку, виходячи із принципів їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Підстав не довіряти показанням вказаних свідків у колегії суддів немає, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, їхні покази узгоджуються між собою, а також із письмовими доказами у справі, та у своїй сукупності та взаємозв`язку спростовують твердження захисника ОСОБА_7 про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що видана ОСОБА_6 довідка Чернівецькою дирекцією УДППЗ «Укрпошта» від 22.10.2014р. №2.3-10-40 не відповідає критеріям офіційного документу, є хибними та не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції.

Відповідно до примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи-докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити.

Довідка від 22.10.2014 №2.3-10-40 повністю підпадає під вказані вище ознаки офіційного документу, оскільки інформація, яка міститься у ній, посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, а саме можливість поновити строки на оскарження рішення суду і, в подальшому, реалізувати права обвинуваченої ОСОБА_6 щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 .

Більш того, така довідка, з належними реквізитами, була видана в.о. начальником поштампу ЧД УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_12 в межах наданих їй повноважень.

Що стосується тверджень захисника про недопустимість висновків почеркознавчих експертиз у даному кримінальному проваджені, то вони були предметом детального дослідження в ході судового розгляду у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції дав відповідну юридичну оцінку.

Як вбачається із матеріалів справи, у даному провадженні було проведено дві почеркознавчі експертизи, за результатами яких експертами було надано висновок судово-почеркознавчої експертизи №499-К від 20.01.2017 року (т.1, а.к.п. 83 85,) та висновок судово-почеркознавчої експертизи №1040-К від 27.08.2018 року (т.1, а.к.п.102 105,).

Вказані експертні дослідження були проведені експертами державної спеціалізованої установи Чернівецьким НДЕКЦ МВС України, якій, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судово експертизу», надано право здійснювати судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні.

Те, що вказана експертна установа та орган досудового розслідування перебувають в юрисдикції МВС України, не викликає жодних сумнівів у правильності та неупередженості наданих висновків експертів, попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Відповідно до п.1.4 Інструкції, визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження) належить до компетенції експерта, а тому і в цій частині доводи захисника є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5, про які вказує сторона захисту, є документом рекомендованого, а не обов`язкового, характеру.

На думку апеляційного суду, експертизи на досудовому розслідуванні проведені в суворій відповідності до методик порівняння та дослідження й експертами зроблені категоричні висновки у зв`язку з встановленням співпадінь за загальними ознаками. Жодних даних про недотримання чи відхилення від методик дослідження немає.

Колегія суддів зауважує, що повторне заявлення стороною захисту у суді апеляційної інстанції аналогічного за змістом клопотання про проведення додаткової судової експертизи, розцінюється як дії, спрямовані на безпідставне затягування апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження з метою порушення розумних строків розгляду справи судом, що є неприпустимим та порушує основні засади кримінального провадження, передбачені п.7 ст.129 Конституції України та п.21 ст.7 КПК України.

Не знайшли свого підтвердження й посилання захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, умисел, мотив вчинення злочину, наслідки, зазначив дії і роль обвинуваченої. При цьому викладене формулювання обвинувачення судом зазначено в межах висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що використання підробленого документа є самостійним складом злочину, який не охоплюється поняттями підроблення, складання, видачі та збуту і передбачений окремою кримінально-правовою нормою із самостійною санкцією, що спростовує твердження захисника ОСОБА_7 про те, що не може вважатись доведеним факт вчинення використання підробленого документу за відсутності факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст. 358 КК України.

Доводи захисника про те, що підставою винесення апеляційним судом ухвали від 28.10.2014 року була не довідка, а сукупність доказів, суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена зверталась до апеляційного суду із заявою від 27.10.2014р. (т.1 а.к.п.34), в якій вказувала, що копії рішення про розірвання шлюбу вона не отримувала, а отримав її чоловік ОСОБА_9 , та на підтвердження своїх доводів надала довідку Чернівецької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 22.10.2014року №2.310-40.

У своїй ухвалі апеляційний суд Чернівецької області від 28.10.2014р. (т.1, а.к.п.24) зазначив, що копію рішення суду отримав покійний чоловік ОСОБА_6 , проте її не повідомив, у зв`язку з чим поновив пропущений строк на апеляційне оскарження.

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що копію судового рішення отримав ОСОБА_9 , окрім вказаної довідки, ОСОБА_6 не подавала, що свідчить про відсутність «сукупності доказів», про які зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі, а відтак , підтверджує той очевидний факт, що саме довідка від 22.10.2014р. слугувала підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження і, в подальшому, реалізувати права обвинуваченої ОСОБА_6 щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 .

Посилання адвоката ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 не знала про джерело походження документа, оскільки подала заяву про отримання довідки 21.10.2014р., а відповідь отримала 22.10.2014р., спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в суді першої інстанції, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, показали, що відомості, які зазначені у довідці від 22.10.2014р., були викладені ОСОБА_13 виключно з усного повідомлення заявника ОСОБА_6 та не відповідають дійсності.

Те, що відповідь ОСОБА_6 отримала 22.10.2014 р., пояснюється тим, що контрольно-довідкова служба знаходиться в іншому кінці міста, по вул. Гагаріна, та після підготовки відповіді надсилається на підпис начальнику поштампу за іншою адресою.

За таких обставин апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

З приводу призначеного ОСОБА_6 покарання, то, на думку колегії суддів, воно призначено обвинуваченій відповідно до вимог закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів і відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

При цьому, у відповідності до ч.5 ст.74 та. ч.1 ст.49 КК України, районний суд прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості минуло три роки.

Будь-яких істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, які б тягли безумовне скасування вироку або його зміну, суд першої інстанції не допустив, та з урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.358 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3