ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/471/20 Справа № 216/7638/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_8 ,
прокурора - ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
підозрюваної - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року задоволено клопотання слідчого, та продовжено строк застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 квітня 2020 року включно, та визначено заставу у розмірі 630600 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя вказав, що наявність обгрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, з яких останній злочин є особливо тяжким, та санкція цієї норми закону передбачає покарання у виді позбавлення полі та строк до 12 років з конфіскацією майна, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, є підставою для продовження застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, слідчим суддею враховано стан здоров`я підозрюваної, відсутність стійких сімейних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана дійсно може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжити свою злочинну діяльність, що виключає можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі захисники просять ухвалу скасувати та відмовити у продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , застосувавши до підозрюваної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обгрунтування своїх вимог захисники, з посиланням на практику ЄСПЛ, вказують на незаконність та необгрунтованість рішення. Так, на думку апелянтів, слідчим суддею помилково зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України, а перелічені в ухвалі докази не можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме ОСОБА_7 вчинила інкриміновані злочини, оскільки показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколи пред`явлення особи для впізнання, не доводять той факт, що наркотичні засоби вказаним особам збувала саме ОСОБА_7 . Також захисники зауважують, що суд помилково дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, або зменшення розміру застави до мінімального. Разом з цим, на думку захисників, судом не надано належної оцінки тим обставинам, що підозрювана ОСОБА_7 проживає за зареєстрованим місцем проживання, має частку права власності на житло, позитивно характеризується за місцем проживання, не має постійної роботи, оскільки за проханням сина та невістки, була змушена полишити роботу та займатися розвитком, навчанням, вихованням та доглядом за малолітньою онукою, син підозрюваної та його дружина офіційно працюють, мають заробітну плату у розмірі, що дозволяє утримувати ОСОБА_7 . Більш того, підозрювана ОСОБА_7 страждає на невиліковну хворобу астму, а тому перебування її в ДУ «КУВП № 3» не зможе забезпечити належного надання медичної допомоги, що може призвести до трагічних наслідків. Разом з цим, захисники вважають, що визначення підозрюваній застави у максимальному розмірі, є завідомо непомірним для неї і поставить її у скрутне становище та фактично не буде альтернативою утриманню під вартою.
Окрім того, захисники звертають увагу, що зміна підозри ОСОБА_7 датована пізніше ніж клопотання про продовження строку запобіжного заходу по зміненій підозрі.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрювану та її захисників, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який проти задоволення скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, вказаних в ст. 184 КПК України повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явився новий ризик, який виправдовує утримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового слідства до закінчення дій попередньої ухвали про утримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що прийняте слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінального процесуального закону і не суперечить практиці ЄСПЛ.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджується, що СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001832 від 11 жовтня 2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.
15 січня 2020 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та 16 січня 2020 року повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину.
Ухвалою слідчого судді Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2020 року до підозрюваної застосовано запобіжний у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
04 лютого 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру у вчиненні нею злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
На переконання колегії суддів, продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування слідчий суддя обґрунтовано послався на те, що заявлені слідчим у клопотанні ризики, передбачені п.п 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не зменшилися та виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваної.
Разом із цим, суд вірно встановив обставини, за яких досудове розслідування не може бути завершено в межах строку тримання підозрюваної під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що з урахуванням обставин провадження та даних про особу підозрюваної, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність.
Зважаючи на викладене, твердження захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження раніше застосованого до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутність доказів на підтвердження існування заявлених слідчим ризиків, є непереконливими.
При цьому, спростовуючи вказані доводи, колегія суддів звертає увагу на те, що на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваної, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваної, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а тому доводи апелянтів є безпідставними.
Що стосується посилань захисників на відсутність доказів, які об`єктивно вказують на обґрунтованість підозри їх підзахисної, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються долученими до клопотання доказами.
Доводи захисників про занадто великий розмір застави, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, метою застосування яких є досягнення дієвості цього провадження.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, у зв`язку з чим доводи захисників щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді в частині визначеного розміру застави, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому не підлягають задоволенню. На переконання колегії судів, ухвалюючи рішення слідчий суддя з достатньою повнотою врахував всі обставини, які в силу вимог ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, можуть вплинути на висновки слідчого судді.
Щодо посилань захисту в скарзі на те, що повідомлення про зміну раніше повідомленної підозри датована пізніше ніж клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то зазначення в клопотанні слідчого дату, як 04 лютого 2020 року, замість 04 березня 2020 року, колегія суддів вважає опискою, яка не впливає на правильність рішення слідчого судді, оскільки це клопотання погодженого прокурором та вручено стороні захисту саме 04 березня 2020 року, про що в клопотанні маються особисті підписи підозрюваної та її захисників без будь-яких зауважень.
Всі викладені стороною захисту доводи, в тому числі й про стан здоров"я обвинуваченої, були об`єктом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , відповідає вимогам кримінального процесуального закону та не суперечить також й практиці ЄСПЛ, що стосується застосування запобіжних заходів.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4