Справа № 204/152/20
Провадження № 1-в/204/308/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від покарання

ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання.
В обґрунтування клопотання, засуджений ОСОБА_6 посилався на те, що він засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст..ст.17,19 , 140 ч.2, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) та йому призначено виключну міру покарання - смертну кару - розстріл з конфіскацією в дохід держави всього майна. Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 йому замінено призначене покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі. На даний час, з урахуванням ЗУ №838-VIIІ від 26.11.2015, він вже відбув 28 років позбавлення волі. Зазначив, що весь час, який він відбував покарання, він займався саморозвитком, намагався розвиватись морально та духовно, намагався уникати конфліктів із співкамерниками, нікого він не ображав, не вчиняв ніяких правопорушень. Вважає, що прогрес у напрямку виправлення, який він зробив, а також зміни, які відбулися з ним, призводять до невиправданого його подальшого ув`язнення. Вважає, що відсутність можливості застосування до довічного засуджених умовно-дострокового звільнення, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню Європейського суду по справі «Вінтер проти Сполученого Королівства» від 09.07.2013, «Петухов проти України» від 12.03.2019, «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20.05.2014. Посилався на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Виходячи з вищевикладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини, Конституцією України, практикою Європейського суду з прав людини, ст. 81 КК України, ст. 537-539 КПК України, просив суд достроково звільнити його від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, яке визнано Європейським судом з прав людини катуванням, та встановити строк можливого перегляду його покарання та встановити проміжки часу для йогоповторного перегляду.

В судовому засіданні засуджений уточнив свою заяву та просив її задовольнити лише в частині умовно-дострокового звільнення його від покарання, оскільки вимога про встановлення чітких строків є передчасною.
Адвокат ОСОБА_5 просив задовольнити заяву на підставі Європейської практики.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що чинним законодавством не передбачено можливості дострокового звільнення до довічно засуджених.
Представник установи ОСОБА_4 заперечував проти задоволення заяви, оскільки законодавством не передбачено дострокове звільнення до довічно засуджених.
Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, наданої на огляд суду, приходить до наступного.

ОСОБА_6 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 за ч.3 ст.193, ч.1 ст.222, ч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, ст.ст.17,19 , 140 ч.2, ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено виключну міру покарання - смертну кару - розстріл з конфіскацією в дохід держави всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 27.05.1997, вирок Дніпропетровського обласного суду від 12.02.1997 змінено та ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.1 ст.222, п.п. «а», «г», «з» ст.93 , ч.3 ст.142, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року).

Крім того, ОСОБА_6 засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 30.12.1998 за п. «з» ст.93, чч.2 ст.17-140, ч.2 ст.140, КК України (в редакції 1960 року), на підставі ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) остаточно призначено виключну міру покарання - смертну кару - розстріл з конфіскацією в дохід держави всього майна.

Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 27.07.2000 ОСОБА_6 замінено призначене покарання у вигляді смертної кари на довічне позбавлення волі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває в ДУВП №4, даних коли він буде етапований до установи виконання покарання немає, тому фактично щодо нього в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява засудженого ОСОБА_6 підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська. Зазначений висновок узгоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який викладений в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2020, в якій зазначено, що на момент подання свого клопотання засуджений ОСОБА_6 фактично відбуває покарання в ДУВП №44
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до положень ст.51 КК України «позбавлення волі на певний строк» та довічне позбавлення волі є різними видами покарання.
Відповідно до ст.64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Зі змісту ст.81 КК України вбачається, що обов`язковою умовою для можливості звільнення засуджених від відбування покарання умовно-достроково є фактичне відбуття ними певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненого ними злочину. При цьому, вказаними положеннями не передбачено який строк слід відбути засудженим до довічного позбавлення волі для можливості умовно-дострокового звільнення їх від подальшого відбуття покарання. Таким чином, можливість звільнення від відбування покарання може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
Разом з тим, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм. В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні, становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України, яке має засуджений до довічного позбавлення волі після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання (частина сьома статті 151 КВК України).
Відповідно до ст.87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Посилання заявника на порушення cт.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про яке зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України - 2», яке пов`язане з тим, що в Україні довічно ув`язненні не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення його клопотань, суд не приймає до уваги у зв`язку з наступним.

В пункті 193 рішення ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України-2», cуд зазначає що Договірні Держави користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішення про доречну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини. Сам факт того, що довічне ув`язнення може відбуватись в повному обсязі, не означає, що воно суперечить статті 3 Конвенції. Відповідно, перегляд довічних ув`язнень не обов`язково призведе до звільнення відповідного ув`язненого.
В пункті 194 вищезазначеного рішення, суд зазначає, що питання скорочення довічного ув`язнення розкриває системну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру. Характер визнаних порушень відповідно до статті 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд в кожній конкретній справі того, чи виправдане тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах і має дозволити довічно ув`язненим передбачати, з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, відповідно до стандартів, розроблених в прецедентному праві Суду.
Згідно п. б ч. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виконання Рішення - вжиття заходів загального характеру.
В статті 13 вказаного Закону зазначено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.
Таким чином, як вбачається зі змісту рішення ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України-2», Суд встановив системну проблему та необхідність вжиття заходів загального характеру.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року є міжнародним договором в розумінні пункту (а) частини першої статті першої Віденської конвенції про право міжнародних договорів. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ по справі «Пєтухов проти України» йде мова про позитивне зобов`язання України в тому числі й щодо розробки та запровадження дієвого механізму, який сприяв би задоволенню вимог статті 3 Конвенції.
Згідно ст.6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
В ст.75 Конституції України закріплено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада, до повноважень якої належить в тому числі й прийняття законів (ст.85 КУ).
Відповідно до ч.1 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти вже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам, тому суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що на даний час законодавством України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконливого висновку, щоу задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, необхідно відмовити.
Вирішуючи посилання засудженого на той факт, що він завжди позитивно характеризувався, а стягнення, які в нього на даний час є він оскаржує, суд зазначає, що в даному випадку наявність позитивної характеристики не впливає на результат вирішення клопотання, оскільки суд відмовив в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 з інших підстав.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від покарання відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1