Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/651/20
У Х В А Л А
20.03.2020 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту майна, накладеного 06.03.2020 ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000177 від 05.03.2030 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна накладеного 06.03.2020 ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000177 від 05.03.2030 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України в частині майна належного заявнику.

Клопотання мотивовано необгрунтованістю накладення арешту та в ньому викладено фактичні обставини щодо відсутності потреби в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження.

У статтях 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

На час подання клопотання у держави не має будь-якої (навіть мінімальної) причини утримувати автомобіль марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 22.09.2012 виданого Виноградівським ВРЕР ДАІ УМВС України в Закарпатській області належить ОСОБА_3 .

Сторони в судове засідання не зявилися, про розгляд клопотання повідомлені належним чином. Їх неявка відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчим суддею встановлено наступні обставини.

06.03.2020 року ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000177 від 05.03.2030 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, зокрема, накладено арешт на майно автомобіль марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 22.09.2012 року, є ОСОБА_3 , на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речового доказу. Також в ухвалі вказано, що арешт накладено на майно з метою проведення експертиз.

В судовому засіданні доведено обставини клопотання, зокрема, що у подальшому застосуванні зазначеного заходу відпала потреба та арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні на час вирішення заявленого клопотання не встановлено обставину, що транспортний засіб, який належить третій особі, є доказом злочину в розумінні ст. 98 КПК України. Та обставина, що транспортний засіб визнано речових доказом, в даному випадку не може слугувати єдиною та безумовною підставою для перебування його під арештом.

Так, відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Органом досудового розслідування зафіксовано всі матеріальні об`єкти, що стосуються фактичних даних, які були отримані при огляді зазначеного автомобіля, зокрема ті, які зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Та обставина, що транспортний засіб визнано речових доказом, в даному випадку не може слугувати безумовною підставою для перебування його під арештом, оскільки не існує сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що транспортний засіб підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи встановлені обставини клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 369-376 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі №299/651/20 від 06.03.2020 року на транспортний засіб, автомобіль марки «Ford Transit» моделі «Connect», 2006 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який па підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.09.2012 року серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , 1988 року народження, мешканцю АДРЕСА_1 .

Зобов`язати слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 повернути автомобіль марки «Ford Transit» моделі «Connect», 2006 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Виноградівської о ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Виноградів, вул. Миру, 57 - його законному володільцю ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1