Справа № 336/2111/18
Провадження № 1-кп/336/137/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28 - ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_14 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_10 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27-ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 28- ч. 2 ст. 317 КК України
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою від 01.11.2019 р. обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.12.2019 р. включно, а обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_15 продовжено строк дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просив також вирішити питанння про продовження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строку дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави з підстав, викладених в письмових клопотаннях.
Захисник ОСОБА_12 , ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачені не заперечували проти задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку дії, покладених на них обов`язків.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, оскільки ризики, на він посилається відсутні, а обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, не може бути єдиною підставою для продовження тримання ОСОБА_10 під вартою. ОСОБА_10 має постійне місце проживання, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку його підзахисного. ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника, вказуючи на те, що наразі має захворювання, лікування якого в установі, де він утримується, неможливе.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_8 зазначив, що ризики прокурором не доведені, а обвинуваченому з урахуванням строку його тримання під вартою доцільно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Обвинувачений раніше не судимий, соціально адаптований, має дружину. Сестра обвинуваченого уклала договір оренди житлового приміщення та не заперечує, щоб у цьому житловому приміщенні проживав ОСОБА_14 . Обвинувачений підтримав захисника.
Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 просила змінити її підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ОСОБА_11 має постійне місце проживання, де мешкає разом з дружиною та дітьми, а його теща не заперечує проти проживання ОСОБА_11 у належному їй житловому будинку. ОСОБА_11 підтримали позицію захисників.
Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 є доцільним, виходячи з наступного.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та покарання, що підвищує ризик переховування обвинувачених від правосуддя.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Суд приймає до уваги, що обвинуваченим інкримінується вчинення низки злочинів, в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та прекурсорів, вчиненому організованою групою в особливо великих розмірах, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичних засобів та прекурсорів з метою їх збуту та їх збуті, в організації та утриманні місць для незаконного виготовлення наркотичних засобів, які у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає позбавленням волі на строк понад десять років, враховує дані про особу обвинувачених, те, що вони раніше не засуджені, постійного джерела прибутку не мають, та враховує їх соціальні зв`язки за місцем проживання.
Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено.
Наданий захисником обвинуваченого ОСОБА_14 договір оренди житла, укладений наймачем ОСОБА_16 , суд оцінює критично, оскільки до договору найму не надано доказів, що наймодавець є власником житлового приміщення (ст.810 ЦК України), та договір не відповідає вимогам ч.1 ст.816 ЦК України, зокрема в ньому не зазначено осіб, які будуть проживати в будинку разом із наймодавцем.
Будь-яких інших доказів в обгрунтування заявлених клопотань про зміну обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу на домашній арешт, як то доказів наявності у них міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання (перебування), місця роботи, інформації про репутацію та майновий стан, та ін., стороною захисту не надано.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що ризик переховування обвинувачених, або взагалі перестав існувати, або зменшився настільки, що такий запобіжний захід як домашній арешт здатний йому запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинувачених запобіжного заходу суд не вбачає, у зв`язку з чим клопотання захисників не підлягає задоволенню.
Обраний обвинуваченим запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.
Заявлене прокурором клопотання про продовження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 строку дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, строком на 60 днів, підлягає задоволенню та узгоджується з вимогами ст.194 ч.6 КПК України.
Керуючись ст.331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 15 лютого 2020 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 15 лютого 2020 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 15 лютого 2020 року включно.

Продовжити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, строком на 60 днів, тобто по 15 лютого 2020 року, а саме: не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватись особисто або через своїх представників зі свідками у кримінальному провадженні № 336/2111/18 пр.1-кп/336/137/2019.
Продовжити ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави, строком на 60 днів, тобто по 15 лютого 2020 року, а саме: не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду; прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватись особисто або через своїх представників зі свідками у кримінальному провадженні № 336/2111/18 пр.1-кп/336/137/2019.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді _____________Ю. ОСОБА_17 _______________ ОСОБА_3