ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3276/19 Справа № 208/3992/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року про відмову у зарахуванні строку попереднього ув`язнення,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 фактично було затримано 14 грудня 2017 року, тобто після припинення дії ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ. Окрім того, суд вказав також й на те, що вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року, залишеного без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року, ОСОБА_7 вирішено рахувати покарання з 14 грудня 2017 року та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання час її попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2013 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджена просить застосувати до неї положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ та зарахувати до покарання строї її попереднього ув`язнення з 14 грудня 2017 року по 12 квітня 2019 року, у зв`язку з продовженням судового розгляду у справі № 186/6/14к.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджена посилається на те, що запобіжний захід щодо неї застосовувався двічі, однак судом зараховано до покарання лише строк первинного тримання під вартою. На переконання ОСОБА_7 , судове рішення, яким їй відмовлено у зарахуванні строку попереднього ув`язнення за весь час тримання її під вартою не відповідає правовим висновкам ВСУ.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженої, яка апеляційну скаргу підтримала, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, у вказану вище частину статті внесені зміни і вона викладена в новій редакції, яка передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Між тим, ч. 2 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, який, зокрема, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та необґрунтовано відмовив ОСОБА_7 у зарахуванні до покарання строку попереднього ув`язнення за весь період її перебування під вартою.
Так, матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_7 засуджена вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2018 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, який залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року.
Відмовляючи засудженій у задоволенні її клопотання, суд посилався на те, що цим вироком ОСОБА_7 , крім іншого,останній зараховано час попереднього ув`язнення з 20 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2013 року.
Між тим, суд не перевірив наведені у клопотанні доводи засудженої стосовно застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою двічі під час досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_7 вдруге було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах цього ж кримінального провадження за звинуваченням її у скоєнні 20 жовтня 2013 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто вчиненого до 21 червня 2017 року, коли відповідні зміни до ч.5 ст.72 КК України, що посилюють кримінальну відповідальність, набрали чинності. 14 грудня 2017 року ОСОБА_7 затримано на підставі вказаного рішення суду та 15 грудня 2017 року застосовано до неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжив свою дію до ухвалення вироку та набрання ним законної сили на підставі рішення суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженої.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення, ухваливши нове у відповідності з вимогами ст. 407 КПК України.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за весь час перебування під вартою, тобто з 14 грудня 2017 року по 13 березня 2019 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, що відповідатиме положенням ч. 2 ст. 5 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги засудженої та приходить до висновку про необхідність її задоволення, зарахувавши ОСОБА_7 до покарання строк попереднього ув`язнення у відповідності з вимогами закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_7 про зарахування до покарання строку попереднього ув`язнення задовольнити.
Зарахувати ОСОБА_7 до покарання строк її попереднього ув`язнення за період з 14 грудня 2017 року по 13 березня 2019 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4