Справа № 206/2153/20
Провадження № 1-кс/206/162/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ознайомившись із скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність керівника органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,
ВСТАНОВИВ
18.05.2020 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність керівника органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення
Ознайомившись із змістом даної скарги слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню з таких підстав.
Отже, скарга була подана в зв`язку із невнесенням начальником Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за відповідною заявою ОСОБА_2 про вчинення злочину, за попередньою кваліфікацією ст. ст. 190, 358 КК України, в порядку ст. 214 КПК України. 04.03.2020 ОСОБА_2 подала заяву про вчинення дій, що містять ознаки злочинів, передбачених ст. ст. 190, 358 КК України до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, але станом на дату подання скарги не були внесені відомості до ЄРДР, з метою подальшої участі у кримінальному провадженні та належної реалізації прав потерпілого. 03.04.2020 на адресу ОСОБА_2 надійшла відповідь від 30.03.2020 № 45.4/1784 на заяву ОСОБА_2 від т.в.о. начальника Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 . За результатами розгляду скарги, ОСОБА_2 просила зобов`язати уповноважену службову особу Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області невідкладно внести відомості про вчинення кримінального правопорушення, які мають ознаки складу злочину передбаченого ст.ст. 190, 358 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_4 та розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства.

В той же час, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які полягають, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Початок обчислення строку на оскарження залежить від предмета скарги: строк подання скарги на постанову слідчого, прокурора починається з дня отримання особою її копії, а строк оскарження інших рішень, дій або бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.
Отже, при оскарженні бездіяльності, обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії (п. 5 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування»).

Так, заявник на підтвердження звернення до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області долучила копії наступних документів, а саме: заяву про вчинення кримінального правопорушення, яку отримано Самарським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 04.03.2020.
На підтвердження бездіяльності начальника Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області заявником було надано копію відповіді від 30.03.2020, за змістом якого звернення ОСОБА_2 було розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян» та відмовлено у внесенні відповідних даних до ЄРДР, у зв`язку із тим, що заявником не надано жодних документів, завдяки яким можна встановити суму завданних збитків та об`єктивні дані, які б підтверджували наявність ознак кримінального правопорушення.
Так, заявник оскаржує бездіяльність керівника органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а тому строк на її оскарження починається з моменту вчинення такої бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годинипісля подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак, як вбачається з матеріалів долучених до скарги, а також безпосередньо із самої скарги, 04.03.2020 Самарським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області була отриманазаява ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, про що свідчить вхідний штамп на заяві.
Таким чином, згідно ст. 214 КПК відповідні відомості повинні були бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань не пізніше 05.03.2020, отже строк бездіяльності необхідно обчислювати саме з 06.03.2020, тобто з дня, що настає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим/прокурором відповідної дії.

Однак, як вбачається безпосередньо із самої скарги, остання була підписана 15.05.2020 та подана до суду 18.05.2020, тобто з порушенням відповідного строку на оскарження, оскільки останній день для подання скарги на бездіяльність слідчого/прокурора сплив ще 16.03.2020.

Так само, навіть з урахуванням дати отримання відповіді начальника Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме 03.04.2020, що може свідчити про час, коли заявник на її думку дізналася про порушення свого права, то строк, передбачений ст. 304 КПК України все одно сплив 13.04.2020.
Інших доказів звернення ОСОБА_2 із заявою до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за результатом яких могло б бути оскарження дії чи бездіяльності щодо відповідних заяв, у передбачений законодавством строк, слідчому судді надано не було.
В той же час, за змістом п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України питання про поновлення пропущеного строку передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України слідчий суддя вирішує лише за клопотанням чи заявою особи, яка звернулася зі скаргою.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

ЄСПЛ зазначає, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність заяв/клопотань про поновлення пропущеного строку, слідчий суддя приходить до висновку, що при зверненні до суду із даною скаргою, було пропущено передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, строк на оскарження бездіяльності керівника органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, в зв`язку із чим, скарга підлягає поверненню.

В свою чергу, слідчий суддя звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 303-307, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність керівника органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення -повернути.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1