Справа № 755/7670/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва колегіально судом у складі трьох суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001123 від 30.01.2018 за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 перебуваючи в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, маючи на меті незаконне придбання з метою подальшого збуту особливо небезпечних психотропних речовин PVP, 4-ММС (4-метилметкатинону, мефедрону) та АМ-2201 в особливо великих розмірах, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину - PVP масою 1992,128 г, особливо небезпечну психотропну речовину 4-ММС (4-метилметкатинону, мефедрону) масою 18 г та особливо небезпечну психотропну речовину АМ-2201 масою 0,04 г, й почав їх незаконно зберігати з метою збуту, помістивши до автомобіля марки Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , й після чого направ ився за невстановленою досудовим розслідуванням адресою, вчинивши тим самим незаконне перевезення указаних особливо небезпечних психотропних речовин (PVP, 4-ММС (4-метилметкатинону, мефедрону) та АМ-2201) в особливо великих розмірах.

Надалі, 30.01.2018 приблизно о 04:40 год., за адресою: м. Київ, проспект Романа Шухевича (колишній проспект Генерала Ватуніна), 16/1, співробітниками патрульної поліції був виявлений автомобіль марки Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 .

В подальшому, того ж дня (30.01.2018) в період часу з 07:03 год. до 07:37 год. під час проведення обшуку указаного автомобіля за наведеною адресою співробітниками поліції, у присутності двох понятих, було виявлено та вилучено металевий кейс в якому містилися поліетиленові пакети з кристалічною речовиною, яка в своєму складі, відповідно до експертних висновків № 11-2/689 від 31.01.2018 та № 11-2/751 від 05.04.2018, містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP масою 1992,128 г, особливо небезпечну психотропну речовину 4-ММС (4-метилметкатинону, мефедрону) масою 18 г та особливо небезпечну психотропну речовину АМ-2201 масою 0,04 г в особливо великих розмірах, які ОСОБА_9 незаконно придбав, зберігав та перевозив з метою подальшого збуту.

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Так обвинувачений ОСОБА_9 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3. ст. 307 КК, не визнав та пояснив, у його діях відсутній власне сам склад цього злочину, а саме незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі , так як указана психотропна речовина виявлена у ТЗ йому не належить та джерело її походження останньому не відоме.

У той же час, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які Суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями свідків, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 повідомив, що патрулюючи проспект Генерала Ватутіна разом зі співробітниками патрульної поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , побачили як автомобіль порушив правила дорожнього руху, виїжджаючи з вулиці одностороннього руху. Зупинивши автомобіль маячками синьо червоного кольору, виявили, що за кермом перебуває обвинувачений, який пояснив, що дружина попросила з`їздити у Макдональдс, і він таким чином хотів скоротити шлях. У обвинуваченого не було документів на автомобіль, тому вони закрили автомобіль і поїхали до нього додому за документами. Коли повернулися на місце події, свідок підсвітив ліхтариком вікна автомобіля та побачив кейс. Він запитав, що за кейс на задньому сидінні, на що обвинувачений почав нервувати. Потім запитали, що знаходиться у кейсі, і водій відповів, що якісь медичні препарати. На їхнє прохання водій добровільно відкрив кейс, у якій знаходились кристали, зовні схожі на психотропні речовини. Також було виявлено сумку від ноутбуку, у якому також знаходились кристалічні речовини. Вони викликали слідчо оперативну групу та знаходились поряд з автомобілем протягом обшуку. У момент обшуку свідок проводив відео фіксацію. Його боді-камера не працювала, але з якої причини не пам`ятає.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання надали показання тотожні поясненням свідка ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_12 окрім указаного відмітив, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 126 КУПАП не складали, оскільки через виявлені психотропні речовини питання порушення правил ПДР вже відійшло на другий план.

Питання оцінки таких дій наведених свідків щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення підлягає оцінці у межах дисциплінарних процедур в УПП за умови звернення з цим питанням зацікавлених осіб, однак саме по собі не спростовує показання свідків щодо допущення адміністративного правопорушення за ст. 126 КУПАП, про яке свідки указували, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Відповідно до рапорту заступника командира роти УПП у місті Києві ДПП ОСОБА_12 30.01.2018 під час патрулювання екіпажем 0451 у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 близько 04:40 виявили автомобіль Шевроле Авео н.з. НОМЕР_1 , який порушував правила ПДР. При поверхневому огляді салону автомобілю було виявлено металевий кейс, в якому знаходились зіп пакети з кристалами білого кольору.

Згідно ж протоколу самого обшуку автомобілю Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , від 30.01.2018 року з ілюстративною таблицею убачається, що у ході цієї слідчої дії було виявлено та вилучено металевий кейс, в якому знаходяться два поліетиленові пакети з кристалічною речовиною білого кольору; один поліетиленовий пакет з кристалічною речовиною зеленого кольору; один поліетиленовий пакет з кристалічною речовиною червоного кольору; один поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору; ваги електронні у кількості двох штук; упаковка з поліетиленовими пакетиками різних розмірів; два поліетиленові пакети з кристалічною речовиною білого кольору.

Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 30.01.2017, з постановою про уточнення відомостей кримінального провадження від 01.02.2018, згідно якої дату складання постанови про визнання та приєднання речових доказів вважати 30.01.2018, автомобіль Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом по справі, у порядку ст.ст. 98, 100, 110 КПК, а ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду від 01.02.2018 надано дозвіл на обшук автомобілю Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , постфактум.

Свідок ОСОБА_13 будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання суду зазначив, що біля заправки WOG його зупинили працівники поліції та попросили бути понятим при обшуку автомобіля.
У ході обшуку, як указав даний свідок, обвинувачений відкрив, як задні, так і передні двері автомобіля. З першу обшукали салон, а потім багажник. Проводили відео фіксацію.
Під час цієї слідчої дії правоохоронці дістали кейс приблизно 350 мм*400 мм та сумку, в яких були якісь пакети з кристалами. У подальшому їх опечатали. Ще вилучили ноутбук та предмети антикваріату. Собаки в автомобілі не запам`ятав. З протоколом він ознайомлювався, питань не було. Сам водій пояснював, що чемодан забув пасажир у салоні автомобіля, тобто чемодан не його.

При цьому надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності на момент проведення приводів та підстав для обшуку визначених ст. 233 КПК, суд відмічає, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду від 01.02.2018 надано дозвіл на обшук автомобілю Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , постфактум, так як (згідно даних ухвали слідчого судді ОСОБА_14 ) слідчий суддя, вивчивши клопотання заявника та долучені до нього матеріали, вважає, що у ньому наявні в цілому відомості визначені ст. 234 КПК України, обставин, регламентованих частиною 5 вказаної статті та статті 233, які б слугували підставою для відмови у задоволенні клопотання не встановлено. Порушень вимог ст.ст. 233, 234 КПК України, Глави 20 КПК України слідчі (розшукові) дії, та Глави 2 КПК України засади кримінального провадження не виявлено та не було встановлено відомостей, які б беззаперечно свідчили, що надання дозволу на обшук становитиме особистий та надмірний тягар, тобто, апріорі, таке втручання не є свавільним, оскільки отримання дозволу на його проведення здійснено з дотриманням принципу законності та воно є пропорційним до тяжкості вчиненого правопорушення та відповідає справжнім інтересам суспільства.
У клопотанні, виходячи із даних ухвали слідчого судді, слідчий та прокурор серед мотивів надання дозволу на обшук указували «… безпосереднє переслідування особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, з метою недопущення знищення речових доказів, а також отримання або спростування факту вчинення кримінального правопорушення, а також неможливість отримання таких даних у інший спосіб, виникла необхідність у проведенні обшуку автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: місто Київ, проспект Ватутіна, 16/1, під час якого було виявлено та вилучено металевий кейс, в якому знаходились наступні речі: поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору кристалоподібного походження, поліетиленовий пакет, з порошкоподібною речовиною зеленого кольору кристалоподібного походження, один поліетиленовий пакет, з порошкоподібною речовиною червоного кольору кристалоподібного походження, поліетиленовий пакет, з порошкоподібною речовиною жовтого кольору кристалоподібного походження, поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, ваги електронні у кількості 2-х штук, упаковка з поліетиленовими пакетиками різних розмірів, два паперових стакани, дві пластикові ложки, одна металева ложка, сумка з-під ноутбука всередині якої знаходяться: два пакунки згорнуті у папір та харчову плівку, у яких знаходиться кристалічна речовина білого кольору, дві записні книжки, медичні інструменти, які загорнуті в плівку зеленого кольору, паперова банкнота, марки у кількості 7 штук, пакет із годинниками, zip-пакети із монетами у кількості 9 упаковок…», тобто ті обставини, які прямо передбачені ч. 3 ст. 233 КПК, яка серед іншого регламентує те, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.
Відповідно суд, в цій справі, при відсутності з боку сторони захисту клопотань про витребування матеріалів судового провадження про надання дозволу на обшук постфактум позбавлений змоги дійти протилежного висновку тому, який навів вище, так як предметом аналізу з цього питання виступала лише сама ухвала від 01.02.2018, яка у собі, на противагу доводам захисту, містить дійсні мотиви, що прямо передбачені ч. 3 ст. 233 КПК, як передумови невідкладного обшуку та слідчим суддею такі приводи і підстави визнанні достатніми.

Посилання сторони захисту на позицію ВС висловлену у справі № 741/248/16 в постанові від 15.05.2018 не є ревалентним до обставин цієї справи, так як у справі яка аналізувалася судом касаційної інстанції йшла мова про те, що за матеріалами провадження суд констатував, що 15 січня 2016 року в господарстві був проведений фактично не огляд, а обшук житла та іншого володіння, з метою визначеною ч. 1 ст. 234 КПК, у той час, як у цій справі, проводився саме обшук у т.ч. з підстав визначенихч. 3 ст. 233 цього Кодексу.

Також, у цьому судовому рішенні ВС указав, що згідно з ч. 2 ст. 234 КПК обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді, а передбачених ч. 3 ст. 233 цього Кодексу невідкладних випадків, коли обмеження права на недоторканність житла чи іншого володіння особи для проведення в них обшуку чи огляду може бути здійснено до постановлення рішення суду не було встановлено, єдиною правовою підставою для проведення цієї слідчої (розшукової) дії мала б бути ухвала слідчого судді, у той час, як на противагу обставинам справи, яка аналізувалася ВС, в цьому провадженні були саме дійсність передбачених ч. 3 ст. 233 цього Кодексу невідкладних випадків, що власне прямо установлено ухвалою слідчого судді ОСОБА_14 від 01.02.2018.
Як наслідок, суд не може констатувати факт того, що жодного ефективного ретроспективного судового перегляду не було здійснено з цього питання.

Посилання сторони захисту на позицію ВС висловлену у справі № 466/896/17 в постанові від 29.01.2019 не є ревалентним до обставин цієї справи, так як у справі яка аналізувалася судом касаційної інстанції йшла мова про те, що обшук у порядку ст. 234 КПК, провівся оперативним підрозділом, якому дозвіл за ухвалою слідчого судді не надався, натомість в цій справі мав місце відкладний обшук, який був проведений до постановлення відповідного судового рішення про його надання, відповідно, в цій ситуації, слід керуватися вимогами ч. 1 ст. 236 КПК, щодо того, що такий обшук має проводити слідчий.
Також в наведеній справі ВС указував, що як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 10 листопада 2016 року дозвіл на проведення обшуку у квартирі було надано слідчому СВ Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 . Тобто, саме ОСОБА_15 згідно умов дозволу був уповноважений на проведення вказаної слідчої дії. Незважаючи на це, обшук у житлі 23 листопада 2016 року фактично був проведений оперативним підрозділом Карпатського управління кібер поліції ГУНП України у Львівській області без участі слідчого ОСОБА_15 .
У цій ситуації обшук здійснював слідчий ОСОБА_16 , який відповідно до витягу з реєстру (а.п. 1 том 1), так і даних обвинувального акту (а.п. 4 том 1) входить до групи слідчих в цьому кримінальному провадженні.
При цьому, клопотання про надання дозволу на обшук постфактум до слідчого судді слідчим групи слідчих у порядку ст. 233 КПК має характер взаємодоповнюваності та взаємозамінності й спрямовані на реалізацію прав та обов`язків слідчого відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу, тим паче, що цією статтею Кодексу надається сам дозвіл на обшук постфактум, а не визначається слідчий, який постфактум буде здійснювати слідчу дію, та й не є доречним таке визначення, адже дію уже учинено на момент розгляду питання за процедурою передбаченою ст. 233 указаного Кодексу.
Відповідно за таких умов суд не убачає підстав для висновків протилежного характеру. Про порушення могла б іти мова за умови проведення обшуку в провадженні у порядку ст. 234 КПК, а не відповідно до його ст. 233, і не слідчим групи слідчих, а іншою особою, чи підрозділом.

Щодо доводів сторони захисту про наявність у протоколі обшуку певних недоліків (складений різними ручками, почерк не розбірливий, час обшуку виправлений, прізвища понятих поряд з підписами не зазначені, а відповідно їх не можна ідентифікувати), у питанні їх оформлення та описок, то суд сприймає їх, як такі, що заслуговують на увагу, однак виходить з того, що сама по собі описка, тобто зроблена слідчим механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо), не указує на недопустимість такого документу та автоматично не дає передумов для застосування концепції "плодів отруєного дерева"по відношенню до висновків експертиз по матеріалах отриманих у ході таких слідчий дій, при відсутності для того передумов регламентованих ст. 87 КПК, що є дійсним у цій справі (відсутність констатації факту порушення вимог ст. 87 наведеного Кодексу).

При формуванні такого підходу Суд ураховує те, що у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення.

Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

Постановою від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів, складених у ході процесуальних дій, а не порушення вимог процесуальної форми їх призначення чи проведення (порушень прав гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод). У таких ситуаціях, Суд вправі дати іншу правову оцінку доказу, у тому числі не брати його до уваги, навівши ґрунтовні мотиви свого рішення, але не визнавати його недопустимим з наведених мотивів.
Тим паче, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду від 01.02.2018 накладено арешт на майно, а саме автомобіль Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , ключ від автомобіля, металевий кейс та ваги електронні у кількості 2 шт., а відповідно до довідки слідчого ОСОБА_17 та квитанції № 013852 від 11.05.18 автомобіль Шевроле Авео н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію та ключі знаходяться на зберіганні на території майданчику Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві.

Згідно протоколу перегляду цифрового відеозапису від 12.03.2018, який визнано речовим доказом постановою про визнання та приєднання речових доказів від 12.03.2018., оглянуто відеозапис проведення обшуку автомобіля Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , та у судовому засіданні встановлено, що події, зафіксовані на відеозаписі, відповідають протоколу обшуку від 30.01.2018 щодо алгоритму його проведення та порядку учинених дій.

Згідно протоколу затримання від 30.01.2018 обвинуваченого затримано о 04:40 у порядку ст. 208 КПК України.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , будучи допитаними у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання указали, що є знайомими та 30.01.2018 перебували на вулиці, коли їх попросили бути понятими під час слідчої дії, на що вони погодились та їх провели на місце її проведення.
Безпосередньо, під час слідчої дії було вилучено банківські картки, телефон Айфон 6.
Володільцем вилученого майна був обвинувачений.
За наслідками слідчої дії у свідків, захисника, обвинуваченого зауважень до протоколу не було.

Відповідно ж до даних самого протоколу обшуку затриманої особи від 30.01.2018 у обвинуваченого вилучено телефон марки Iphone моделі 6S та банківську картку «Приват банку» № НОМЕР_2 .
Аналізуючи доводи захисту про визнання протоколу обшуку недопустимим, оскільки не зазначено часу його складання, які викладені у письмовому клопотанні, Суд сприймає їх критично, у світлі такого.
По-перше, дана обставина на суть проведення вищевказаної слідчої дії не впливає, так як на момент вилучення зазначених речей обвинувачений та захисник не заперечували, що речі дійсно належать обвинуваченому, жодних заяв та клопотань не подавали.
По-друге, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів, складених у ході процесуальних дій, а не порушення вимог процесуальної форми їх призначення чи проведення.
Також, слід відмітити, що на момент цієї слідчої дії обвинувачений був затриманий уже, на підставі ст. 208 КПК України (дані протоколу затримання), а Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 у справі № 754/5978/16-к указав, що оцінюючи, як доказ, протокол огляду, суд має виходити з даних протоколу затримання складеного відповідно до вимог ст. 208 КПК України, та оцінювати цю слідчу дію через призму законності проведення обшуку затриманого, відповідно до вимог частини 3 вищевказаної норми закону (ст. 208), яка указує, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу, а у цій ситуації, такі передумови були дійсними, сам протокол наявний.

Тим самим, порушень вимог ст. 87 КПК не установлено, а лише їх наявність, як було відмічено судом, дозволяє констатувати факт недопустимості доказу.

Згідно протоколу огляду вилучених речей від 31.01.2017 з постановою про уточнення відомостей кримінального провадження від 01.01.2018, згідно якої датою складання протоколу огляду вилучених речей вважати 31.01.2018, убачається, що було здійснено огляд речей, які були вилучені у обвинуваченого у порядку ч. 3 ст. 208 КПК України.
Підчас огляду, зокрема, мобільного телефону Iphone моделі 6S встановлено, що на телефоні знаходиться програма з назвою Wicke Me, яка використовувалась з метою смс - переписки з невстановленими слідством особами.
Зі змісту наведеної переписки вбачається, що обвинувачений з невстановленими особами веде переписку щодо придбання, місця, часу передання наркотичних речовин.
Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 30.01.2017 з постановою про уточнення відомостей кримінального провадження від 01.02.2018, згідно якої датою складання протоколу визнання та приєднання речових доказів вважати 30.01.2018, телефон Iphone моделі 6S та банківську картку «Приват банку» № НОМЕР_2 визнано речовим доказом.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2018 накладено арешт на зазначене майно та згідно з квитанцією передано на зберігання.
Аналізуючи доводи сторони захисту про визнання телефону Iphone моделі 6S недопустимим доказом, оскільки стороні захисту не було надано доступ до речового доказу, у порядку 290 КПК, суд зазначає таке.
По-перше, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанова від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі. Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.
З матеріалів цього провадження убачається, що сторона захисту була ознайомлена з цими протоколами, а тому Суд відхиляє доводи захисту в частині цього питання, так як є дійсним факт сприйняття самого джерела фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів.
По-друге, під час перевірки змісту протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження від 17.05.2018 встановлено, що він відповідає визначеним у законі реквізитам та вимогам, передбаченим ст. 104 КПК. Зауважень щодо процедури забезпечення такого доступу, а також заяв і клопотань ні захисник, ні обвинувачений не висловили, про що власноручно зазначили у відповідному протоколі, як і про те, що ознайомлені з матеріалами кримінального провадження. При цьому у вказаному протоколі відображено, що сторона захисту ознайомлювалася з усіма матеріалами, сформованими у двох томах, із зазначенням кількості аркушів кожного, які надавалися у підшитому та пронумерованому вигляді (т. 2, а.п. 130). Вимоги викладати у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування переліку кожного процесуального документа кримінальний процесуальний закон не містить. Таким чином, Суд вважає, що перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено порушень органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК при наданні стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування.

Щодо порядку проведення самої слідчої дії огляду, то слід указати таке.
Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к).
За змістом статей 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

На момент огляду телефон мав уже статус речового доказу (набув згідно постанови від 30.01.2018, а огляд здійснений 31.01.2018).

Речові докази та документи, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений статтею 93 КПК, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу (див. постанову ККС ВС від 07.08.2019 у справі № 555/456/18).
Даний речовий доказ отриманий у спосіб та порядку, передбаченому КПК, а саме під час обшуку обвинуваченого у порядку ст. 208 наведеного Кодексу, й після чого арештований, згідно ст. 170 того ж Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд у т.ч. речей та документів.
При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення окремих речей, оглядати і вилучати речі і документи (ч. 7 ст. 234 КПК).
Згідно ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі.
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Статтею 99 КПК регламентовано, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Як наслідок, Суд уважає, що порядок, встановлений КПК під час указанного огляду був дотриманий.

Згідно висновку експерта № 9/68 від 14.03.2018 під час судово комп`ютерно - технічної експертизи було ідентифіковано (виявлено) записи телефонної книги, текстові повідомлення, журнал дзвінків, веб історію, повідомлення в мережі інтернет у встановлених додатках «iMessage» та viber, аудіо - файли, відео - файли та графічні файли, які поміщені на 7 дисків одноразового запису формату DVD R.
Протоколом огляду від 03.04.2018 проведено огляд зазначених дисків, на яких містяться дані про домовленості між обвинуваченим та невстановленими особами про придбання, строки, місце знаходження наркотичних речовин.
Зазначені диски також були досліджені у судовому засіданні у порядку регламентованому КПК.
При цьому, Суд критично відноситься до доводів сторони захисту, щодо визнання протоколу огляду вилучених речей від 31.01.2018 та висновку експерта № 9/68 від 14.03.2018 очевидно недопустимими доказами за доктриною «плодів отруйного дерева» через огляд СМС переписки слідчим та проведення експертизи без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів з огляду на те, що вказана слідча дія у виді огляду мобільного телефону обвинуваченого не підпадає за своєю інформацією під законодавчо закріплені ознаки Розділу 2, Глави 21 КПК України, тому порядок проведення вказаної слідчої дії здійснено на підставі положень Глави 20 та ст. 237 КПК України, що не може уважатися істотним порушенням прав і свобод людини.
Орієнтири аналогічного характеру щодо оцінки допустимості доказів у тотожного типу ситуації сформовано і Київським апеляційним судом в ухвалі від 23.01.2019 в справі № 759/30/18 та дана позиція ураховується судом в цій справі, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції кримінального процесуального законодавства та уникнення його неоднозначного тлумачення.
Тим паче, що сам огляд, як слідчу дію, Суд сприйняв, як таку, що здійснена з дотриманням порядку, встановленого КПК.

При цьому, наявна у провадженні постанова слідчого про призначення експертизи свідчить про те, що остання була призначена у відповідності до Кримінального процесуального Кодексу України.
У якості зразків для такої експертизи були використані речові докази (дані процесуальної дії під час цього ж кримінального провадження).
Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Посилання захисту про доцільність отримання зразків для експертизи, у порядку ст.ст. 160-166 КПК України, з огляду на положення ст.ст. 241, 245 цього Кодексу, не є дійсними так, як вони стосуються порядку відібрання зразків з речей і документів та біологічних зразків.
Так, на момент призначення експертизи на неї направлялися саме речові докази, як зразки, на які було накладено арешт, у порядку ст. 170 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Тобто, у даній справі не були дійсними обставини регламентовані ч. 1 ст. 100 наведеного Кодексу, які б указували на доречність негайного повернення речового доказу володільцю та відповідно б вимагали від слідчого отримання доступу до нього, як до документу, що виступає у якості зразка, на час проведення експертизи, згідно ст.ст. 241, 245 цього ж Кодексу, адже сам речовий доказ перебував у органу досудового розслідування на законних підставах, так як був отриманий ним з дотриманням порядку визначеного КПК з накладенням відповідного арешту.
Використані зразки для цієї експертизи також не можуть сприйматися, як біологічні зразки, а тому говорити про їх отримання з порушенням норм ст. 245 КПК України підстав немає.
У свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 357 КПК України, у судовому засіданні, речових доказів, у т.ч. психотропних речових, які знаходились у поліетиленових пакетах, мобільного телефону, кейсу та інших якими вони є, у світлі ст. 98 вказаного Кодексу, яка регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, судовим слідством встановлено, факт дотримання положень КПК України при їх зберіганні та пакуванні, без виявлення будь-яких істотних порушень процесуального законодавства з цього питання, з огляду на, що можливо дійти висновку про підтвердження ними в своїй сукупності інших обставин з числа регламентованих ст. 91 наведеного Кодексу, на підставі яких, у світлі норм ст. 84 того ж Кодексу, є можливим встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та доказують реальну дійсність подій що визнані судом доведеними.

Наявні ж у справі постанови про визнання вказаних об`єктів речовими доказами підтверджують факт набуття ними відповідного статусу у відповідності до норм КПК України.

Згідно з висновком експерта № 11-2/689 від 31.01.2018, надані на дослідженні кристалоподібні речовини бежевого кольору, що містились у двох пакетах із прозорого полімерного матеріалу з пазовими застібками, містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено.

Надані на дослідження кристалоподібної речовини бежевого кольору, що містились у двох пакетах із прозорого полімерного матеріалу з пазовими застібками, містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP в речовинах становить 370,592 г та 346,536 г.

Даним висновком досліджувалися речовини, що були вилучені під час обшуку від 30.01.2018 за адресою: м. Київ, проспект Романа Шухевича (колишній проспект Генерала Ватутіна), 16/1.
Постановою про визнання та приєднання речових доказів від 31.01.2018 з постановою про уточнення відомостей кримінального провадження від 01.02.2018, якою уточнено фабулу постанови, зазначені поліетиленові пакети, що містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено, а саме: PVP масою 370,592 г та 346,536 г., визнано речовим доказом та згідно квитанції передано на зберігання.

Згідно з висновком експерта № 11-2/751 від 05.04.2018, надана на дослідження кристалічна речовина біло-сірого кольору масою 175,5 г (об`єкт 1), волога кристалічна речовина білого кольору (об`єкт 2), волога кристалічна речовина зеленого кольору (об`єкт 3), волога кристалічна речовина темно-червоного кольору (об`єкт 4), нашарування на двох вагах (об`єкти 5,7), нашарування на двох стаканах (об`єкти 7,8) та нашаруваннях на двох маркерах (об`єкт 10) містять особливо небезпечну речовину, обіг якої заборонено.

В нашаруваннях на кришці ємності (об`єкт 12) виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено.

Надана на дослідження порошкоподібна речовина біло-рожевого кольору масою 29,5 г (об`єкт 13) містить особливо небезпечну речовину психотропну речовину, обіг якої заборонено.

Надана на дослідження частково збита в грудки порошкоподібна речовина світло-коричнева кольору масою 10,2 г (об`єкт 14) містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено.

Надана на дослідження кристалічна речовина біло-сірого кольору масою 175,5 г (об`єкт 15), волога кристалічна речовина білого кольору (об`єкт 2), волога кристалічна речовина зеленого кольору (об`єкт 3), волога кристалічна речовина темно-червоного кольору (об`єкт 4), нашарування на двох вагах (об`єкти 5,9) нашарування на двох стаканах (об`єкт 6), нашаруваннях на трьох ложках ((об`єкти 7,8) нашарування на двох маркерах (об`єкт 10) містять PVP 1-феніл-2-піролідин-1-іл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он), що є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

В нашаруваннях на двох вагах (об`єкти 5,9), в нашаруваннях на двох стаканах (об`єкт 6), в нашаруваннях на трьох ложках (об`єкти 7,8) та в нашаруваннях на двох маркерах (об`єкт 10) виявлено PVP 1-феніл-2-піролідин-1-іл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он) в слідовій кількості.

Загальна маса PVP 1-феніл-2-піролідин-1-іл-2піролідин-1-іл-пентан-1-он), становить 1275,0 г (об`єкти 1-4).

В нашаруваннях на кришці ємності (об`єкт 12) виявлено психотропну речовину амфетамін, обіг якої обмежено в слідовій кількості.

Надана на дослідження порошкоподібна речовина біло-рожевого кольору масою 29,5 г (об`єкт 13) містить особливо небезпечну психотропну речовину 4-метилметкатинону (мефедрону), обіг якої заборонено.

Маса 4-метилметкатинону (мефедрону) в наданій речовині становить 18,0 г. (об`єкт 13).

Надана на дослідження частково збита в грудки порошкоподібна речовина світло-коричневого кольору масою 10,2 г (об`єкт 1) місить АМ-2201, який є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Маса АМ-2201 в речовині становить 0,04 г (об`єкт 14).

Разом з тим, речовини АМ-2201, 4-ММС, PVP, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 (редакція від 27.12.2014) «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів таблиці І та ІІ, список №2), кожна окремо, є психотропною речовиною, обіг яких обмежено.

Відповідно вказані докази Суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст. 87, 99 наведеного Кодексу, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Разом з тим, слід відмітити, що згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Безпосередньо дослідивши наступні докази, суд приходить до висновку, що ці докази прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а саме: 1) протокол огляду предметів від 15.05.2018, яким проведено огляд ноутбука марки Леново, блокноту чорного кольору, блокноту з палітуркою коричневого кольору, листівки в кількості 10 штук, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 3 годинники та один корпус від годинника, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 8 монет номіналом 15 копійок, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 32 значки та одна медаль «Ветеран Труда», прозорий поліетиленовий пакет, що містить 7 монет номіналом 1 рубль, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 31 монету номіналом 50 копійок, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 7 монет номіналом 20 копійок, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 2 монети номіналом 5 копійок, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 21 монети номіналом 5 копійок, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 12 монети номіналом 2 копійок, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 3 монети номіналом 1 копійка, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 14 монети різних країн і номіналів, прозорий поліетиленовий пакет, що містить 8 монет різних номіналів, прозорий поліетиленовий пакет, що містить каблучку, підвіску, та ґудзик, комп`ютерна мишка, металевий предмет; 2) акт приймання передачі зазначених речей обвинуваченому; 3) матеріали виконання доручення від 22.02.2018 №283/125/63/02-18 щодо даних з камер поліції про переміщення автомобіля автомобіль Шевроле Авео н.з. НОМЕР_1 у період з 15.01.2017 по 14.01.2018.
Отже, вказані докази, на переконання суду, не містять даних, які б мали значення для кримінального провадження та підтверджували б або спростовували б обставини, що підлягають доказуванню, тому є неналежними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Підстави наведені стороною захисту для визнання доказів недопустимими не є слушними, так як не було установлено порушень регламентованих ст. 87 КПК.

Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Адже, аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_9 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Суд приймає до уваги протокол огляду вилучених речей від 31.01.2018 та висновок експерта № 9/68 від 14.03.2018, та кладе їх в основу вироку на підтвердження мети збуту наркотичних речовин, узгодженості та координації дій обвинуваченим. При цьому заперечення обвинуваченого щодо належності цих розмов безпосередньо йому, жодним доказом не підтверджуються та розцінюються судом як спосіб захисту.
З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що у провадженнях про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів про наявність умислу в обвинуваченого на збут психотропних речовин може свідчити у т.ч. великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але зберігає їх, тощо. Відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру (див. пункт 4 ПП ВСУ від N 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», далі Постанова, постанову колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 3 липня 2018 року у справі № 482/498/15-к, провадження № 51-1449км18).
У цій ситуації, Суд бере до уваги, що у обвинуваченого вилучено особливо небезпечну психотропну речовину - PVP масою 1992,128 гр, тим самим ураховує їх особливо великий розмір, спосіб упакування та їх саме розфасування, поведінку суб`єкта злочину, те, що ця особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але зберігає їх, та уважає доведеною дійсність у нього умислу на збут.

Визнання ж судом ряду доказів неналежними доказами не впливає на висновок суду щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні цього злочину.
Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні незаконного придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі.

При кваліфікації дій обвинуваченого, Суд ураховує таке.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
З урахуванням того, що ВСУ у постановах від 20.06.2011 р. по справі № 5-кс11, від 7 лютого 2013 року у справі № 5-30кс12 указав, що якщо особа вчинила тільки одне чи кілька, незалежно від кількості та поєднання, альтернативних діянь, передбачених статтею 307 КК, злочин визнається закінченим з моменту скоєння одного із зазначеного в диспозиції цієї статті діяння. У випадку, коли винна особа вчинила одну або кілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями. Незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує, оскільки в таких випадках на її скоєння в особи не було (не виникало) окремого умислу.

У цій справі, на переконання суду, незаконне придбання, зберігання, й перевезення з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах в своїй сукупності вказують на існування єдиного (нерозривного) умислу на вчинення кількох альтернативних діянь, які, незважаючи на те, що збут психотропної речовини не був завершений, належить розглядати як єдиний (одиничний) злочин і кваліфікувати за частиною третьою статті 307 КК.

Відповідно Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі.

Підстав для зміни висунутого обвинувачення у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, не встановлено.
Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, посередню характеристику за місцем проживання, стан здоров`я, спосіб життя, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, як особливо тяжкого злочину, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 307 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, Суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Строк попереднього ув`язнення з 30.01.2018 до 25.10.2018 обвинуваченому, враховуючи положення ст. 72 КК України, слід зарахувати у строк відбування покарання.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Питання арештованого майна у кримінальному проваджені вирішено, згідно з положеннями ст. 174 КПК України.
Питання про процесуальні витрати підлягають вирішенню в порядку ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно з положеннями ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 3 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з дня затримання та зарахувати у нього термін його попереднього ув`язнення за період з 30.01.2018 до 25.10.2018.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати у сумі 7 722,76 гривні за проведення експертиз.
Речові докази: автомобіль Шевроле Авео, н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію та ключі - повернути власнику; поліетиленові пакети з PVP масою 370,592г, 346, 536 г, 1275,0 г, 4-метилметкатинону (мефедрону), масою 18,0 г. та АМ-2201 масою 0,04 г, кейс знищити; телефон Iphone моделі 6S конфіскувати; банківську картку «Приват банку» № НОМЕР_2 повернути ОСОБА_9 .

Арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 02.02.2018, на: мобільний телефон марки Айфон 6S, imei: НОМЕР_3 , з сім-карткою мобільного оператора МТС з абонентським номером НОМЕР_4 , що були вилучені під час обшуку ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , залишити без змін до моменту його (майна) конфіскації за цим судовим рішенням.

Арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 02.02.2018, на картку банку «Приват Банк» № НОМЕР_2 , що була вилучена під час обшуку ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати.

Арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 02.02.2018, на: автомобіль марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_20 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 , ключ від автомобіля, металевий кейс та ваги електронні у кількості 2 штуки, що були вилучені при проведенні обшуку 30.01.2018 року, за адресою: м. Київ, проспект Ватутіна, 16/1, скасувати.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д і :

ОСОБА_21 ОСОБА_22