Дата документу 13.01.2020 Справа № 316/908/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/908/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/253/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

особи, у відношенні якої застосовані примусові заходи виховного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області),

законного представника особи, у відношенні якої застосовані примусові заходи виховного характеру ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області),

захисника особи, у відношенні якої застосовані примусові заходи виховного характеру адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 серпня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, громадянина України, учня 8-В класу Енергодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 Енергодарської міської ради, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батьків,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою суду першої інстанції до ОСОБА_7 , у відношенні якого під час здійснення кримінального провадження № 0000049 від 24 січня 2019 року до суду було направлено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, було застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків.

Розглянувши клопотання, суд першої інстанції встановив, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке вчинене особою у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 372, ст. 500, ст. 501 КПК України суд в ухвалі не послався на докази, якими підтверджується вчинення неповнолітнім ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, не надано оцінки його показанням з приводу вчиненого суспільно небезпечного діяння та його відношення до застосування примусових заходів виховного характеру, натомість, судом лише зазначено думку інших учасників судового провадження з цього питання.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 97, 105 КПК України, суд не визначив тривалість застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків, не вказав прізвище, ім`я та по-батькові батьків, які б мали забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітнього та постійний контроль за його поведінкою, не з`ясував їх думку з цього питання.

Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, особи, у відношенні якої застосовані примусові заходи виховного характеру, його захисника та законного представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону віднесені порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
При вивченні матеріалів кримінального провадження та перевірці доводів апеляційної скарги прокурора колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду провадження було істотно порушено вимоги ст.ст. 498, 500, 501 КПК України.
Так, відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на ст. 500 КПК України, судовий розгляд здійснюється згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, які підлягають з`ясуванню при розгляді клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, не дослідив докази, якими підтверджується факт вчинення неповнолітнім ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, не перевірив наявні у сторони обвинувачення матеріали кримінального провадження, не допитав неповнолітнього та інших учасників судового провадження з приводу обставин вчинення суспільно небезпечного діяння.

Разом з тим, в мотивувальній частині ухвали суд лише формально зазначив, що суспільно небезпечне діяння мало місце, але про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння не вказав, а також не зазначив, якими саме дослідженими судом доказами підтверджується, що ОСОБА_7 дійсно вперше вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього

Положення ст. 103 КК України вимагають, щоб суд при призначенні покарання неповнолітньому, крім обставин, передбачених в статтях 65-67 цього Кодексу врахував умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:

1) застереження,

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за їх згодою, а також окремих громадян на їх прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг 15-річного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 3-х років. Умови перебування в цих установах та порядок їх залишення визначаються законом.

Згідно з ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Відповідно положень ч. 3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у ч. 2 ст. 105 КК України. Тривалість заходів виховного характеру встановлюється судом, який їх призначає, але це стосується лише заходів, передбачених у пунктах 2 та 3 частини 2 цієї статті.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції не врахував дані, що характеризують особу неповнолітнього ОСОБА_7 , не дослідив умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи, в достатній мірі не переконався, що неповнолітній піддається виховному впливу та може бути виправлений шляхом застосування саме такого примусового заходу виховного характеру як передача під нагляд батьків.

Також суд першої інстанції не врахував дані, що характеризують батьків неповнолітнього, не з`ясував, чи не притягались до відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, чи не позбавлені вони батьківських прав, чи здатні вони забезпечити позитивний виховний вплив на неповнолітнього та постійний контроль за його поведінкою, чи згодні вони з передачею сина під їх нагляд.

Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 105 КК України, в резолютивній частині ухвали суд першої інстанції не встановив тривалість заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд батьків, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував закон, який підлягав застосуванню, що також тягне за собою скасуванню судового рішення.

Частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, зокрема те, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, як постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального розглянути клопотання слідчого про застосування примусових заходів виховного характеру, взяти до уваги доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі прокурора, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 серпня 2019 року, якою до ОСОБА_7 застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батьків скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4