ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1910/18 Номер провадження 11-кп/814/216/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесеного до ЄРДР за № 0001014 від 19.09.2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.05.2019 року
за участю:
прокурора ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду в розмірі 5137,92 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн.
В задоволенні цивільного позову прокурора до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення на користь держави відмовлено.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
19.09.2018 року, близько 12 години 20 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , наніс останньому декілька ударів правою та лівою руками, стиснутими в кулак по голові та обличчю ОСОБА_9 та після падіння останнього на землю, схопив ОСОБА_9 за тім`яну частину голови рукою та почав бити його лівою частиною голови об переднє праве крило розташованого поруч автомобіля «Форд Куга», після чого ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_6 наніс декілька ударів правою ногою в область голови та обличчя останнього. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді синців, рани слизової оболонки нижньої губи, струсу головного мозку, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синця тулуба, який за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягав застосуванню. Зокрема, зазначає, що судом безпідставно не визнано обтяжуючою вину ОСОБА_6 обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку. В резолютивній частині вироку судом не зазначено до якого саме виду покарання обвинувачений ОСОБА_6 засуджений, а зазначено лише розмір покарання.
Крім того стверджує, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні цивільного позову прокурора про відшкодування ОСОБА_6 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 1581 грн.14 коп.. При цьому наголошує на тому, що у відповідності до вимог ст. 128 КПК України прокурор заявив позов в інтересах держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та постановити новий, яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн. Задовольнити цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 1581 грн.14 коп. Включити обвинуваченому ОСОБА_6 передбачену ст. 67 КК України обтяжуючу обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку. В іншій частину вирок суду залишити без змін.
Позиція інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Мотиви суду
Відповідно до пололженьст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Встановлені судом фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_6 , кваліфікація дій останнього за ч.2 ст. 125 КК України, а також призначене обвинуваченому покарання, апелянтом не оспорюється, а тому виходячи з вимог ст.404 КПК України, вирок суду в цій частині не переглядається.
Разом з тим, є слушними та підлягають задоволенню доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про безпідставне виключення судом обтяжуючої покарання ОСОБА_6 обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Так, в Україні громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. В статті 26 даного закону зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Матеріалами провадження достеменно встановлено та не заперечується стороною захисту, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_9 , 1948 року народження тривалий час знають один одного, оскільки є сусідами і проживають в одному дворі та будинку. При цьому, між ними неодноразово виникали конфлікти.

З огляду на викладене та на фізіологічні зміни зовнішності потерпілого, що притаманні людині в процесі старіння, а також те, що останній не міг жодним чином протистояти незаконним діям обвинуваченого в силу фізичних змін свого організму, ОСОБА_6 явно мав розуміти, що ОСОБА_9 є пенсіонером та особою похилого віку.

Будь яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений не був обізнаний про пенсійний вік потерпілого, з огляду на їх сусідство та періодичні конфлікти, матеріали провадження не містять.

За цих обставин, колегія суддів вважає за необхідне визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Доводи прокурора про те, що в резолютивній частині вироку не зазначено до якого саме виду покарання засуджено обвинуваченого ОСОБА_6 , а зазначено лише розмір покарання, хоча і є слушними, але на даний час втратили свою актуальність, оскільки ухвалою місцевого суду від 24.06.2019 виправлена описка в резолютивній частині вироку та зазначено, що в абзаці першому резолютивної частини вироку після слів «у виді» записати «штрафу» ( а.с. 174 ). Тобто, судом самостійно виправлено описку та встановлено, що ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу 100 неоподаткованих мінімумів громадян в сумі 1700 грн.
Як вбачається із матеріалів провадження, прокурором під час досудового слідства було заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 1581,14 грн.
Однак в задоволенні вказаного позову місцевим судом під час винесення вироку щодо ОСОБА_6 було відмовлено.
Колегія суддів, вважає висновок місцевого суду про відсутність законних підстав у прокурора для звернення до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину помилковим та таким , що суперечить чинному законодавству.
Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до положень п.1, п.6 ст. 23 ЗУ « Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом.
Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року №11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Відповідно до п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 року №545 передбачено, що стягнуті в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до реєстру медичної допомоги № 1042 від 2.04.2018, Горішньоплавнівською міською лікарнею, на лікування потерпілого ОСОБА_9 витрачено 1581 грн. 14 коп.

Відповідно до Статуту Горішньоплавнівської міської лікарні, затвердженого рішенням 17 сесії Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 15.11.2016 року, засновником Горішньоплавнівської міської лікарні є Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області. Вказана лікарня є власністю територіальної громади м. Горішні Плавні в особі Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області.

Згідно п.5.2 Статуту - джерелами формування коштів Горішньоплавнівської міської лікарні є кошти міського бюджету та інші доходи.

Таким чином, витрати, понесені медичною установою на лікування потерпілих від злочину та їх непогашення, призводять до ненадходження коштів до відповідного бюджету, що створює навантаження на місцевий бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам.

Стаття ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлює, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Вказані положення Закону надають Горішньоплавнівській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст.16 ЦК України. Разом з тим, вказаною міською радою заходи щодо відшкодування збитків, завданих медичній установі в наслідок витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 на суму 1581 грн.14 коп., не вживалися.

Ця обставина дала право прокурору Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, цивільний позов прокурора, що поданий ним в інтересах держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - підлягає задоволенню.

Статтею 420 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, які тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі прокурора, жодна з таких обставин не наведена. Отже, виходячи зі змісту статей 407,408,409,411,413 КПК України, виправити допущені судом першої інстанції помилки можливо без скасування судвоого рішення, а саме шляхом зміни вироку суду.

З огляду на вище наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,409,411,413,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.05.2019 року змінити.
Уточнити мотивувальну частину вироку, визнавши обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради (р/р 6006 КБК 24060300, Банк одержувача УК у Полтавській області м. Горішні Плавні, МФО 899998, ) кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 1581,14 грн.
В іншій частині вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.05.2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4