Ухвала
Іменем України
17 лютого 2020 року

м. Київ
Провадження № 51-633 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до місцевого суду зі скаргою у порядку ст. 206 КПК України про встановлення факту неналежних умов тримання його під вартою та направлення відповідної ухвали суду до прокуратури Дніпропетровської області для прокурорського реагування щодо неналежних умов тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року, скаргу задоволено частково.
З метою забезпечення додержання прав ОСОБА_4 на належні умови тримання його під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» уповноваженій особі прокуратури Дніпропетровської області доручено провести дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_4 , щодо умов утримання його під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)». Зобов`язано посадових осіб ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» забезпечити ОСОБА_4 невідкладне проведення медичного обстеження відповідно до вимог чинного законодавства.
Що стосується встановлення факту неналежних умов утримання під вартою, то суд відмовив в задоволенні такого клопотання, мотивуючи тим, що встановлення такого факту знаходиться поза межами компетенції слідчого судді.
Суддя Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 18 листопада 2019 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд у касаційному порядку зазначених судових рішень. При цьому наводить аргументи щодо незгоди з ухвалою слідчого судді місцевого суду та зазначає, що апеляційний суд, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, порушив таким чином його право на доступ до правосуддя. Посилається на те, що в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» грубо порушуються його права. Крім того, засуджений просить поновити йому строк касаційного оскарження вказаних судових рішень.
Як вбачається з наданих матеріалів, касаційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року подано засудженим ОСОБА_4 5 лютого 2020 року, тобто в межах строку касаційного оскарження, визначеного ч.2 ст. 426 КПК України. За таких обставин клопотання засудженого про поновлення строку не підлягає розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
За таких обставин вимоги засудженого ОСОБА_4 щодо касаційного перегляду ухвали слідчого судді від 30 жовтня 2019 року не можуть бути предметом розгляду в порядку касаційної процедури.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про незаконність ухвали судді апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження, є безпідставними, з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень ОСОБА_4 в порядку ч.1 ст. 206 КПК України звернувся до слідчого судді з заявою про встановлення факту неналежного утримання ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 , поданої в порядку ст. 206 КПК України постановив ухвалу від 30 жовтня 2019 року, якою розглянув скаргу по суті. Отже слідчий суддя постановив судове рішення у межах процедури, передбаченої КПК України.
Суддя апеляційного суду дійшов висновку, що така ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, з чим погоджується колегія суддів Верховного Суду, з огляду на таке.
Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначені норми беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідками розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
У ст. 24 та ч.3 ст. 392 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, аналогічним чином гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищої інстанції; зокрема в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.
Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, визначено у частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України.
Отже, встановивши, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала слідчого судді, постановлена в порядку ст. 206 КПК України, яка за правилами кримінально-процесуального кодексу не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя апеляційного суду правильно відмовив у відкритті провадження.
Така позиція відповідає висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17, провадження за касаційною скаргою № 51-7276 кмо 18).
Слід зауважити, що усталена практика Європейського суду з прав людини свідчить, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
З урахуванням вищезазначеного висновку об`єднаної палати Верховного Суду, а також вимог процесуального закону щодо переліку ухвал слідчих суддів, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК України є безпідставними.
Враховуючи наведене, з касаційної скарги та наданих судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2019 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає

Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3