Справа № 206/11/17
Провадження № 1-кп/206/6/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
судді - ОСОБА_2 ,
присяжних: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
при секретареві - ОСОБА_6 ,
за участі прокурора - ОСОБА_7 ,,
захисників-адвокатів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілого - ОСОБА_12 ,
розглянувши у залі суду в м. Дніпро, у судовому засіданні кримінальне провадження № 0002510, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002510 від 12.10.2016 року, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Строк ухвали становить шестдесят днів з дня постановлення ухвали до 20 березня 2020 року.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Захисник адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_11 просили відмовити в задоволення клопотання прокурора.
Захисник адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_10 просили змінити запобіжний захід на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_11 .
Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд присяжних враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод та ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд присяжних, вислухавши думку учасників кримінального провадження і проаналізувавши клопотання прокурора, прийшов до наступного.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд присяжних враховує вимоги ст. 29 Конституції України, вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012р. у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Суд присяжних вважає, що п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Під час досудового та судового розслідування була проведена переважна кількість процесуальних дій, пов`язаних з доказуванням обвинувачення, вилучено речові докази по справі, проведено слідчі експерименти та експертизи, було допитано свідків в тому числі і свідків зі сторони захисту, а тому ризик можливості незаконно впливати на вказаних осіб в обвинувачених відсутній, можливість щось приховати чи змінити з об`єктивної сторони у них також практично виключена, окрім цього виключена вірогідність переховування від суду. Аналізуючи дані про особи обвинувачених, та беручи до уваги той факт, що обвинувачені тримаються під вартою з 13 жовтня 2016 року, всі ці обставини свідчать, що обставини по справі з часу обрання та продовження запобіжного заходу змінились.
Окрім цього, клопотання прокурора було подано відносно обвинувачених про продовження тримання під вартою не вмотивовано, та з різними ініціалами обвинувачених, зазначених в мотивувальної та резолютивної частини клопотання, також з посиланнями на ст.315 КПК України, що суд присяжних вважає не припустимим, так як ст.315 КПК України передбачає дії суду під час вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.
З урахуванням викладеного вище, а також того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України (ухилення обвинувачених від суду), на думку суду присяжних не мають явно вираженої наявності, - все це дає підстави для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу. Відповідно до рішення Європейського суду прав людини від 14.10.2010 року «Хайредінов проти України» де зазначено: для того,щоб позбавлення особи не вважалось свавільним, додержання національного закону про його застосуванні є недостатнім. Суд вважає,що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Суд розглядав питання,чи було взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді та чи могли інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі. З урахуванням такої позиції ЄСПЛ і того, що обставини даної справи дозволяють зробити аналогічні висновки з точки зору необхідності продовження найбільш суворого запобіжного заходу, суд присяжних приходить до висновку, що міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання обвинувачених забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених шляхом заборони їм залишати своє житло цілодобово з носінням електронного засобу контролю, зобов`язавши останніх прибувати за кожною вимогою суду та вважає достатнім застосування, на даному етапі кримінального провадження, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд присяжних,-

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України на цілодобовий домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю.
Суд присяжних зобов`язує обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду та, крім того, покладає на них обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
1) утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню;
2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
4) повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання (реєстрації) та місця роботи;
3) носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченим, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Строк дії ухвали визначити, два місяці, до 16 травня 2020 року включно.
Звільнити обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти з зали суду негайно.
Виконання ухвали щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доручити Самарському ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Контроль по організації виконання ухвали покласти на керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області.
Роз`яснити обвинуваченим, що в разі порушення ними умов застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до них може бути знову застосований більш суворий запобіжний захід тримання під вартою.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5