Дата документу 23.04.2020
Справа № 334/1825/16-к
Провадження № 1-кп/334/603/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Балки, Василівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

26.10.1995 Енергодарським міжміським судом м. Запорізької області, за ч. 2 ст. 142; ч. 2 ст. 145; ч. 1 ст. 229-6; 42, 44 КК України (в редакції 1960 р.) засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.07.1999 по відбуттю терміну покарання.

28.07.2000 Енергодарським міжміським судом м. Запорізької області, за ч. 2 ст. 141; ч. З ст. 140; 42 КК України (в редакції 1960 р.) засуджений до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 09.03.2006 по відбуттю терміну покарання.

04.12.2006 Енергодарським міжміським судом м. Запорізької області, за ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки.

21.10.2011 Енергодарським міжміським судом м. Запорізької області, за ч. 2ст. 187 КК України засуджений до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 22.12.2015 року умовно - достроково, не відбутий термін 2 роки 28 днів.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

14.11.2001 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 1 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 р.) засуджений до 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік.

25.09.2002 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. З ст. 185 КК України засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 01.10.2004 умовно-достроково, не відбутий термін 10 місяців 28 днів.

23.05.2005 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.07.2007 по відбуттю терміну покарання.

14.04.2009 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 307; ч. 2 ст. 309 КК України засуджений до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки.

27.05.2009 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до 2 років позбавлення волі. Звільнений 27.05.2011 по відбуттю терміну покарання.

10.10.2011 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік.

25.04.2012 Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України засуджений до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2012 та визначено покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі. Звільнений 05.05.2014 умовно-достроково, не відбутий термін 8 місяців 29 днів.

14.01.2015 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського р/с м. Запоріжжя від 25.04.2012 та визначено покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 31.12.2015 по відбуттю строку покарання.

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2016 року приблизно о 22 годин 3О хвилин ОСОБА_4 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , зустріли раніше їм невідому інваліда дитинства 3-ї групи з діагнозом: «Дитячий церебральний параліч» ОСОБА_7 яка йшла їм на зустріч та порівнявшись з нею, ударили її по нозі ОСОБА_7 в результаті чого вона втратила рівновагу та впала на землю лицем вниз. Далі ОСОБА_4 почав утримувати потерпілу, прижимаючи її до землі своєю ногою, та схопивши рукою потерпілу за волосся декілька раз вдарив її головою об землю, тим самим подавивши її волю до опору, після чого ОСОБА_4 зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_8 ланцюжок із золота масою 7 грам, вартістю 5 000 гривень, на якому знаходилась підвіска «Версаче» із золота масою 5 грам, вартістю 3 500 гривень.

В цей час, ОСОБА_5 , реалізуючи спільний із ОСОБА_4 , злочинний умисел, вирвав з рук потерпілої ОСОБА_7 , яка в той час лежала на землі, її жіночу сумку із тканини зеленого кольору вартістю 200 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі 300 гривень, мобільній телефон «8АМ8ИМО Е-900» вартістю 100 гривень, та продукти харчування вартістю 55 гривень.

Здійснивши розбійний напад та заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 поспішно зникли з місця скоєння кримінального правопорушення, та розпорядились викрадений майном на власний розсуд.

В результаті вказаного розбійного нападу потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження, а саме, струс головного мозку, ухиби, садна м`яких тканин лобної області справа, які відповідно до висновку експерта № 267 від 25.01.2016, у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Злочином завданий матеріальний збиток на загальну суму 8 955 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, що кваліфікується як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила розбій.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2ст.187 КК України визнали повністю, згодні з обсягом і кваліфікацією вчиненого правопорушення, щиросердно розкаялися у вчиненому.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд провадження за її відсутності, претензій матеріального або морального характеру вона не має, просила покарати обвинувачених на розсуд суду межах санкції статті обвинувачення.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачені не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом з`ясовано, що обвинувачені вірно розуміють зміст обставин справи, та у суду відсутні сумніви в добровільності їх позиції, тобто визнання обвинувачених вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюють ся.

А тому, крім допиту обвинувачених, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються осіб обвинувачених та характеризуючи їх данні, питання процесуальних витрат та речових доказів.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила розбій,, тобто скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особи обвинувачених, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання. Суд бере до уваги правову позицію, зазначену в Постанові ВСУ від 14 квітня 2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вирішуючи відповідно до ст.66 КК України питання наявності обставин, що помякшують покарання, суд підкреслює, що щире каяття може мати місце, якщо воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Зважаючи, що обвинувачені визнали свою вину, не заперечували кваліфікацію їх дій, на думку суду, це свідчить про достатнє усвідомлення протиправного характеру поведінки, достатність у осіб належних висновків щодо необхідності виправлення, а відтак і про щире каяття.

Суд вважає, що покази обвинувачених щодо обставин вчинення ними злочину в повній мірі узгоджуються як з їх показами, а відтак підстав для визнання ним вини та щирого каяття, як пом`якшуючих обставин, з огляду критичність оцінки своєї злочинної поведінки, побачив суд.

До обтяжуючих покарання обставин суд відносить вчинення тяжкого злочину, зокрема такий, що має підвищений рівень суспільної небезпеки, направлений проти життя і здоров`я людини.

При призначенні обвинуваченим покарання, суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують: обстановку та спосіб злочинних діянь, дані про особу винних.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено кримінальне правопорушення, беручи до уваги дані про осіб винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, тяжкість вчиненого ними кримінального правопорушення, позиції обвинувачених, суд вважає, що виправлення обвинувачених і попередження вчинення з їх боку нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо них необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, установлених санкцією ч.3 ст.187 КК України із призначенням додаткового покарання у виді конфіскації усього особистого майна, яке належить обвинуваченим.

При цьому, суд врахував, що при обранні міри покарання для ОСОБА_4 , який відповідно до вироку Енергодарського міжміського суду Запорізької області від 21.10.2011 року, за ч. 2ст. 187 КК України був засуджений до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та звільнений 22.12.2015 року умовно - достроково, останній має не відбутий термін 2 роки 28 днів, тому до призначеного покарання, слід частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Підстав для застосування ст.69 КК України відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченим до набуття вироком законної сили слід залишити без змін, тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст.2,7,368,370,374,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 187 КК України та призначити покарання, у вигляді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до нового покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Енергодарського міжміського суду Запорізької області від 21.10.2011 року та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком на дев`ять років три місяця з конфіскацією майна.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 187 КК України та призначити покарання, у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з 16.11.2015 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою в межах даного кримінального провадження відповідно до правил ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VII від 21.11.2015 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обчислювати з 16.11.2015 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою в межах даного кримінального провадження відповідно до правил ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VII від 21.11.2015 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон «Samsung Duos», модель GT E2232(SEK) IMEI № НОМЕР_1 ; IMEI № НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору з сім картою «КиївСтар», який переданий на відповідальне зберігання до камертии схову Ленінського ВП ГУНП в Запорізький області, який належав ОСОБА_5 конфіскувати в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Запоріжжя області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбаченоКПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленогоКПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Засудженій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1