Справа № 513/207/20
Провадження № 1-кп/513/39/20
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Приєкуле, Лієпайського району Латвійської Республіки, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, колишнього командира відділення управління 2 гарматної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , старшого матроса, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 № 1126-У11 "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", в Україні оголошено про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 23.11.2016 року №259 ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця взводу охорони військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу вказаної військової часини, поставлено на всі види забезпечення, таким чином з того часу останній вважається таким, що справи на посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з військової служби за посадою.

Обвинувачений старший матрос ОСОБА_5 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 18 вересня 2019 року, близько 08 години 00 хвилин, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на тимчасове ухилення від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від виконання обов`язків військової служби до моменту звільнення, а саме до 15 січня 2020 року, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2020 року №4-РС старшого матроса ОСОБА_5 звільнено з лав Збройних Сил України.

Отже, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно без поважних причин на службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час досудового розслідування між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , 12 березня 2020 року була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та зобов`язався під час судового провадження беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро розкаятися, активно сприяти розкриттю злочину.

Сторони узгодили призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

У зв`язку з чим, суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся.

Суд роз`яснив обвинуваченому його права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, а також переконався у добровільності укладення угоди і в тому, що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши прокурора, захисника та обвинуваченого, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між сторонами угоду на відповідність вимогам КПК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 12 березня 2020 року, укладена між підозрюваним ОСОБА_5 та військовим прокурором Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , відповідає вимогам частин 2, 4 статті 469, та статті 472 КПК України, а тому підлягає затвердженню судом.

При призначенні покарання суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання: обвинувачений вперше вчинив тяжкий злочин; повністю визнав вину та щиро розкаявся, посередньо характеризується за місцем служби, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Судом не встановлено обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

З урахуванням всіх зазначених обставин суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому суд вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покласти на нього під час випробування обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст. ст. 469, 472, 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , укладену 12 березня 2020 року у присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 під час іспитового строку обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислюється з дня проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1