Справа №127/5250/20
Провадження №1-кп/127/200/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000394, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2020 р. близько 08.55 год. ОСОБА_5 зайшов до приміщення супермаркету «Грош-Експрес», який розташований за адресою: вулиця Пирогова, 78 в місті Вінниці, в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою діяльністю Науково-виробниче підприємство «Аргон» (, далі - ТОВ НВП «Аргон»). В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме продукції, яка реалізовується у вищевказаному супермаркеті.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгівельних полиць супермаркету 2 шоколадних батончика марки «Snickers» асортиментного ряду «Super +1», 10 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «Nuts. Мегабайт», 5 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «KitKat».

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , з метою приховання майна, помістив у ліву та праву кишеню світло-сірої куртки, в яку був одягнутий, 10 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «Nuts. Мегабайт», 5 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «KitKat», таким чином приховав свій неправомірний вчинок. Далі ОСОБА_5 , з метою приховання майна, у внутрішню кишеню куртки помістив 2 шоколадних батончика марки «Snickers» асортиментного ряду «Super +1».

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Ринкова вартість 2 шоколадних батончиків марки «Snickers» асортиментного ряду «Super +1», флоупак., вагою 112,5 г, на момент вчинення злочину становила 50,54 грн.

Ринкова вартість 5 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «KitKat», флоупак., вагою 40 г, на момент вчинення злочину становила 65,60 грн.

Ринкова вартість 10 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «Nuts. Мегабайт», флоупак., вагою 40 г, на момент вчинення злочину становила 294,60 грн.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав матеріального збитку ТОВ НВП «Аргон» на загальну суму 410 гривень 74 копійки.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених у обвинувальному акті. Зазначив, що викрадені солодощі він подарував дитині своїх знайомих.

Представник потерпілої особи, відповідно до положень частини сьомої статті 55 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), згоду на залучення до провадження не надав.
Суд відповідно до частини третьої статті 26 та частини третьої статті 349 КПК вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись дослідженням:

-висновку товарознавчої експертизи від 25.02.2020 р. за № 1658-1660/20-21, відповідно до якого ринкова вартість об`єктів дослідження на момент вчинення злочину 15.02.2020 р., при умові дотримання правил зберігання, строків придатності та наявності відповідної документації, складала 410,74 грн., а саме: ринкова вартість 10 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «Nuts. Мегабайт», флоупак., вагою 40 г, становила 294,60 грн., 5 шоколадних батончиків марки «Nestle», асортиментного ряду «KitKat», флоупак., вагою 40 г 65,60 грн., 2 шоколадних батончиків марки «Snickers» асортиментного ряду «Super +1», флоупак., вагою 112,5 г - 50,54 грн.

-протоколу огляду предмету від 27.02.2020 р., згідно з яким в період часу з 11.50 до 12.20 год. оглянуто оптичний диск із записом камер відеоспостереження супермаркету «Грош-Експрес», який розташований за адресою: вулиця Пирогова, 78 в місті Вінниці; відтворено відеофайли, наявні на диску, на яких зафіксовано момент вчинення крадіжки із вищезазначеного супермаркету.

Аналізуючи показання обвинуваченого, надані стороною обвинувачення суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт таємного викрадення ОСОБА_5 майна ТОВ НВП «Аргон». Зокрема, обвинувачений в судовому засіданні даної обставини не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину. Крім того, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 повністю узгоджуються з дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду предмету від 27.02.2020 р. та його додатком, на якому зафіксовано момент викрадення ОСОБА_5 майна з супермаркету «Грош-Експрес».

Також суд враховує, що ОСОБА_5 , як слідує з наданих ним в судовому засіданні показань, на час вчинення інкримінованого йому злочину та на час судового розгляду кримінального провадження усвідомлював протиправність своїх дій.

Суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. В судовому засіданні встановлено, що після заволодіння солодощами з супермаркету «Грош-Експрес» обвинувачений ОСОБА_5 мав реальну можливість розпорядитись ними, а відтак суд приходить до переконання, що в діях останнього наявні ознаки саме закінченого злочину.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд (далі ВС) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 р. (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 р. (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 р. (справа № 629/847/15-к).
Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, згідно з наданими стороною обвинувачення доказами в силу статті 89 КК є особою раніше не судимою, винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та надав чіткі й послідовні показання щодо обставин його вчинення, при цьому у вчиненому розкаявся. Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 26.05.2014 р. перебуває на диспансерному наркологічному обліку з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відомості, що характеризують його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, приписи статей 50, 65 КК, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді громадських робіт.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки, як вже було зазначено судом вище, метою покарання згідно з приписами частини другої статті 50 КК є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, суд також враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 р. (справа № 298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. Суд також враховує, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено необхідності призначення обвинуваченому покарання у межах максимальної (верхньої) межі санкції кримінального закону для певного виду кримінального покарання.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень статті 100 КПК.

Згідно з частиною першою статті 124 КПК судові витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: DVD R диск із записами з камер відео спостереження, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 490 (чотириста дев`яносто) гривень 32 (тридцять дві) копійки витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: