Справа № 461/794/17
Провадження № 1-кп/461/36/19
УХВАЛА

судового засідання

01.11.2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,, обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_3 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України,

встановив:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

У межах даного кримінального провадження ухвалою Галицького районного суду м. Львова щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_4 повторно звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту, мотивуючи клопотання істотним зменшенням ризиків. На його думку, необхідним є змінити обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі - у вигляді домашнього арешту. На підтвердження можливості забезпечення проживання обвинуваченого за однією адресою надав копію договору оренди. Крім того, вказав на інші рішення Галицького районного суду м. Львова, в кримінальних провадженнях у яких обвинуваченим було змінено запобіжний захід.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання підтримали, з мотивів, наведених у ньому.

Прокурор клопотання заперечив, з мотивів безпідставності, зазначивши, що ризики враховані при обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого не відпали і продовжують мати місце на сьогоднішній день.

Дослідивши клопотання сторони захисту, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У межах даного кримінального провадження ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2019 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено.

Відповідно до вимог ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Під час вирішення даного питання, крім ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, суд оцінює в сукупності всі обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Суд розглядаючи заявлене клопотання повторно звертає увагу на те, що з матеріалів справи видно, що при постановленні ухвали від 30.05.2019 року про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було перевірено ризики, передбачені ст. 177 КПК України та можливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, в результаті чого суд прийшов до обґрунтованого висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, оскільки вже був оголошений судом у розшук та переховувався від суду.

При цьому суд виходив з того, що обвинувачений, будучи обізнаним про наявність на розгляді в суді обвинувального акту свідомо, без жодних на те причин, змінив місце проживання, не повідомив про це суд, переїхав до іншого міста та тривалий час переховувався.

У той же час, суд повторно зауважує, що з часу надходження обвинувального акта до суду та упродовж судового розгляду до обвинуваченого не було застосовано жодного запобіжного заходу. При цьому, у порушення вимог ч.7 ст.42 КПК України, ОСОБА_4 не прибував за викликом до суду та заздалегідь не повідомив про це суд, а відтак не виконав обов`язків покладених на нього КПК України, переховувався від суду, внаслідок чого був оголошений в розшук.

Крім того, суд відзначає, що обґрунтованих пояснень причин такої поведінки обвинувачений суду не навів, його пояснення з цього приводу є непослідовними та не підкріплені жодними доказами.

Сторона захисту вказує на зацікавленість обвинуваченого у швидкому та об`єктивному розгляді даного кримінального провадження, однак той факт, що обвинувачений свідомо ухилявся від суду свідчить про протилежне.

Стороною захисту на підтвердження доводів клопотання подано договір оренди. З цього приводу суд відзначає, що дане помешкання не належить обвинуваченому на праві власності, жодних документів щодо проведення оплати за цим договором суду не надано, а пояснення обвинуваченого щодо проведення ним авансової оплати не відповідають умовам даного договору. За умовами домашнього арешту суд повинен визначити місце знаходження(проживання) обвинуваченого, однак суду не надано згоди власника помешкання з цього приводу.

Доводи сторони захисту щодо наявності інших судових рішень Галицького районного суду м. Львова в інших кримінальних провадженнях взагалі не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання застосування того чи іншого запобіжного заходу в межах різних проваджень щодо різних осіб має суто індивідуальний характер і не може слугувати законною підставою для задоволення клопотання захисника.

Суд наголошує, що розглядаючи питання порушені в клопотанні керується виключно положеннями Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Таким чином, під час розгляду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу стороною захисту не надано суду належних доказів та не наведено доводів і законних підстав щодо зміни обставин які стали причиною застосування до нього запобіжного заходу, а також щодо зменшення чи невілювання існуючих в даному кримінальному провадженні ризиків.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що на час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту не спростовано наявності в провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не наведено обґрунтованих доводів щодо існування інших обставин, які б давали суду законні підстави вважати про можливість зміни застосованого запобіжного заходу.

Суд вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими встановленими в ході розгляду справи вищенаведеними обставинами, з огляду на високу вірогідність переховування від суду повністю підтверджує наявність обставини, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 331 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1