У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 200 030 17 від 24 квітня 2014 року стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого в ФОП ОСОБА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5.100,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного основного і додаткового покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

З ОСОБА_8 стягнуто на користь:

- Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги вартість лікування в сумі 782,44 грн.;

- процесуальні витрати в сумі 737,88 грн. на користь держави за проведення експертизи.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 20.04.2014, приблизно о 22 год. 30 хв., керуючи технічно-справним автомобілем Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Тростянецька, на перехресті з вул. Вербицького в м. Києві допустив порушення Правил дорожнього руху України (ПДР), а саме: 10.1 ПДР - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки учасникам руху; п. 10.3 ПДР - у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

У порушення вищезазначених вимог ПДР водій ОСОБА_8 , рухаючись в середній смузі руху проїзної частини вул. Тростянецька, зі сторони вул. Ревуцького в напрямку вул. Харківське шосе в м. Києві, на перехресті з вул. Вербицького, перед початком свого перестроювання (для виконання маневру повороту ліворуч), із середньої в крайню ліву смугу руху, проявив особисту неуважність та не переконався, що це буде безпечним, під час здійснення вказаного маневру перестроювання не надав дорогу мотоциклу Ямаха, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався в крайній лівій смузі попутного з ним напрямку руху, де вчинив зіткнення з вказаним транспортним засобом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла Ямаха ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення вказаних пунктів ПДР водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянням ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі до Апеляційного суду міста Києва просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2018 скасувати та закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відмовити в задоволенні цивільного позову Київської місцевої прокуратури № 2 до ОСОБА_8 про стягнення на користь Київської місцевої клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в сумі 782,44 грн., а судові витрати на користь НДЕКЦ МВС України за проведення судової експертизи в сумі 782,44 грн. (фактично 737,88 грн.) віднести за рахунок держави.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_7 вказує, що рішення місцевого суду ухвалене з грубим порушенням існуючих норм як процесуального, так і матеріального права, при цьому захисник дав оцінку доказам у провадженні, у тому числі показанням свідка ОСОБА_13 та матеріалам справи за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_12 .

Крім того, на переконання захисника: експерт ОСОБА_14 , який проводив автотехнічну експертизу № 408ат від 08.09.2014 на підставі матеріалів досудового слідства і дійшов висновку, що ОСОБА_15 мав технічну можливість уникнути ДТП, в суді першої інстанції пояснив, що висновки він робив виключно на підставі матеріалів досудового розслідування та показань потерпілого та свідків, однак ним не оглядались транспортні засоби та не були враховані показання інших свідків, зокрема свідка ОСОБА_13 та зміст постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2015 в справі про адміністративне правопорушення, якою потерпілого ОСОБА_12 було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 20.04.2014, однак експертом не досліджувалися транспортні засоби та показання інших свідків, які були присутніми при події ДТП та бачили транспортні засоби в момент їх зіткнення; експерт ОСОБА_16 , яка проводила повторне автотехнічне дослідження № 50ат від 14.01.2016 (фактично від 14.03.2016), також враховувала тільки матеріали досудового розслідування і не брала до уваги показання свідків, у тому числі і показання свідка ОСОБА_13 , яка бачила безпосередньо ДТП в момент зіткнення транспортних засобів. При цьому, хоча експерту ОСОБА_16 і були надані матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_12 , однак ці матеріали нею також не досліджувались, оскільки, на її думку, їй достатньо було попередніх висновків експерта та автомобіля Фольксваген, потерпілим же ОСОБА_12 , незважаючи на взяті на себе зобов`язання утримувати мотоцикл у тому стані, який він взяв на відповідальне зберігання після ДТП, мотоцикл було відремонтовано.

Як стверджує захисник в апеляційній скарзі, доказом невинуватості ОСОБА_8 є висновки експерта ОСОБА_17 , який проводив модуляцію, а також показання свідків та самого потерпілого, який змінив їх в суді, але при цьому не зміг пояснити чому він на великій швидкості здійснив зіткнення з автомобілем обвинуваченого, намагаючись проскочити між крайнім лівим бордюром дороги та автомобілями, які рухались по крайній лівій смузі дороги.

А саме, за клопотанням сторони захисту було проведено автотехнічне дослідження і відповідно до висновку експерта ОСОБА_17 № 191 від 06.09.2016 та згідно з аналізом масштабної схеми ДТП встановлено, що дії водія автомобіля YAMAHA, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 не відповідали вимогам п. 12.4, п. 12.9 (б), п. 13.1 Правил дорожнього руху України та знаходились в причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже захисник вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні не доведена і вичерпана можливість отримання доказів, а ті, які є в матеріалах судового провадження - повністю виправдовують обвинуваченого ОСОБА_8 , так як висновок досудового розслідування про те, що ОСОБА_8 порушив п.п. 2.3 (б), п. 10.1, п. 13.1 ПДР України, оскільки рухаючись по другій смузі руху дороги, яку перетинав аби повернути ліворуч, та вчинив зіткнення із мотоциклом під керуванням ОСОБА_18 - не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки: по-перше, спростовуються висновком відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 191 від 06.09.2016; по-друге, висновки судових експертів від 08.09.2014 та 14.03.2016 є неповними, оскільки проводились лише за наявності неповних даних та показань потерпілого та свідків, які особисто не бачили зіткнення транспортних засобів.

Акцентує захисник увагу і на тому, що під час досудового розслідування: взагалі не були взяті до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 , зокрема про те, що він рухався по крайній лівій смузі частини дороги; огляд місця ДТП, слідчий експеримент за участю обвинуваченого до уваги експертами ОСОБА_14 та ОСОБА_16 взятий не був, як не досліджувався стан дороги та транспортних засобів, що свідчить, на переконання захисника про однобічність та упередженість дослідження обставин кримінального провадження, без встановлення обставин, що виправдовують обвинуваченого, як того вимагають приписи ст. 9 КПК України.

За наведених обставин, як вказує сторона захисту, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 ґрунтується на доказах, які не доводять його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, а навпаки, із наведених і не спростованих доказів у даному кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_8 своїми діями не впливав на механізм розвитку даної події і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а отже сторона обвинувачення не довела вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність обвинуваченого не допускається, а тому, як указано в апеляційній скарзі, суд приходить до висновку про ухвалення відносно обвинуваченого ОСОБА_8 виправдувального вироку у зв?язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. У задоволенні цивільного позову на думку суду слід відмовити, оскільки в заподіянні шкоди державі та потерпілому вина обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлена, що передбачено ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Інші учасники провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржили.

Ухвалою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 18.09.2018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2018 у кримінальному провадженні № 120 141 000 200 030 17 від 24.04.2014 стосовно ОСОБА_8 відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 24.09.2018 - закінчено підготовку та призначено розгляд провадження на 15.00 год. 01.11.2018.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Приписами ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів регламентовано, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно- територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно опублікованого в газеті Голос України № 185 (6940) повідомлення, Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03.10.2018.

На виконання вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів кримінальні провадження, які оскаржені в апеляційному порядку, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями цього суду.

На підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2018 у кримінальному провадженні № 120 141 000 200 030 17 від 24.04.2014 стосовно ОСОБА_8 передана на розгляд колегії суддів, у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурорів, потерпілого ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши докази в провадженні на задоволення клопотання сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , не визнаючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не заперечував обставин того, що 20.04.2014, приблизно о 22.30 год., він керував автомобілем Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Тростянецька в м. Києві, приблизно зі швидкістю 60 км/год.
На перехресті з вул. Вербицького він зупинився на жовтий сигнал світлофору та увімкнув лівий сигнал повороту.
Коли він почав рух і здійснювати маневр на зелений сигнал світлофору, то почув сигнал інших автомобілів, а тому почав вирівнювати свій автомобіль у лівій смузі руху та одразу ж відчув удар в ліве крило свого автомобіля. Після удару побачив, що зіткнувся з мотоциклом, який відкинуло на газон, а водія мотоцикла - на дорогу.
Він- ОСОБА_8 одразу зупинився і попросив викликати швидку допомогу.
Після цього до нього підійшли працівники міліції, попросили нікуди не їхати, а потім у нього забрали водійські права та повезли на медичне освідування.
Наполягає на тому, що він їхав в крайній лівій смузі, і коли виїхав на перехрестя і почав роботи маневр ліворуч, він- ОСОБА_8 мотоцикл не бачив, його швидкість при цьому була невелика.
Цивільний позов ОСОБА_8 не визнав.

Водночас, під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 20.06.2014, останній вказував на перебування транспортних засобів на проїзній частині, у тому числі під час зменшення швидкості руху його транспортного засобу до 20 км/год., маневру зміни напрямку руху та контактування транспортних засобів.

На противагу показанням обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_12 суду першої інстанції показав, що в квітні 2014 року, ввечері, він рухався на мотоциклі Ямаха по вул. Тростянецькій в м. Києві в лівій смузі руху приблизно зі швидкістю 75 км/год. із-за поганого стану дороги.
Особисто він не збирався здійснювати маневри перестроювання чи повороту.
Дійсно в своїй смузі він незначно маневрував, щоб об`їхати ями та вибоїни, що утворилися на проїзній частині, але своєї смуги руху він не покидав.
Сигнал світлофору на перехресті був весь час жовтий.
ОСОБА_8 , який наближався до перехрестя в середній смузі руху, різко зробив маневр в його- ОСОБА_12 ліву смугу руху, якого він-потерпілий не очікував, і сталось зіткнення, від якого його-потерпілого викинуло на дорогу, а мотоцикл - на узбіччя.
Події він- ОСОБА_12 пам`ятає погано із-за отриманих тілесних ушкоджень, від яких він одразу ж втратив свідомість, а потім його було госпіталізовано.

Про те, що автомобіль Фольксваген під керуванням ОСОБА_8 під час досліджуваних подій рухався в другій смузі руху вказав в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 , який пояснив, що мотоцикл при цьому рухався в лівій смузі, ближче до трамвайних колій в попутному з автомобілем напрямку.
Обидва водії рухались на зелений сигнал світлофору. Автомобіль Фольксваген рухався зі швидкістю 40 км/год. та хотів повернути ліворуч, а мотоцикл рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год. прямо через перехрестя.
Між ними на перехресті вул. Тростянецька - Вербицького сталось зіткнення.
Водій мотоцикла вдарив автомобіль Фольксваген в ліве крило на своїй смузі руху, після чого мотоцикл перевернувся.

Під час проведення слідчого експерименту 17.07.2014 свідок ОСОБА_19 також вказав на місце перебування автомобіля на проїзній частині під час перестроювання з середньої смуги руху в ліву та розташування при цьому мотоцикла на проїзній частині.

Свідок ОСОБА_20 , який чекав на товариша ОСОБА_19 , суду першої інстанції показав, що, коли він перейшов дорогу, то побачив мотоцикл, який лежав на узбіччі, та автомобіль білого кольору, який одразу зупинився. Водій мотоцикла вилетів на дорогу, а автомобіль стояв в лівій крайній смузі рівно.

Як пояснила суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 , вона разом з сином за досліджуваних подій йшла додому.
Підходячи до світлофору, її син встиг перейти дорогу на перехресті на зелений сигнал, а вона залишилась чекати, так як вже загорівся червоний сигнал світлофору і автомобілі почали свій рух.
Коли вона стояла, то бачила як на великій швидкості виїхав мотоцикл і зіткнувся з автомобілем, який хотів повернути.
На її переконання, автомобіль хотів здійснити поворот, але самого сигналу повороту вона-свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_21 бачив наслідки пригоди, про яку повідомив свідка ОСОБА_22 , на що останні вказали суду першої інстанції.

Згідно з даними висновку експерта № 988/с від 28.06.2014, у ОСОБА_12 було виявлено таке тілесне ушкодження:
- закрита травми грудної клітки: скалковий перелом тіла правої лопатки (із незначним відхиленням уламків).
Характер та морфологія виявлено тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося від дії (удару-співударяння) тупих предметів, у строк, вказаний у описовій частині, тобто 20.04.2014 внаслідок мототравми - травма водія мотоцикла, що рухався, при зіткненні його з перешкодою.
Рентгенологічні дані вказують на наявність скалкового перелому тіла правої лопатки (зі зміщенням уламків). У звичайному клінічному перебігу, у випадках таких переломів, відновлення як анатомічної цілісності вказаної кістки, так і функції грудної клітки потребує строк понад 21 добу (звичайні строки відновлення анатомічної цілісності у випадках таких переломів складають щонайменш 6-7 тижнів), який власно і визначає тривалість розладу здоров`я, як ведучий судово-медичний критерій визначення ступеню тяжкості. Тому, є підстави стверджувати, що виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Правильність даних висновків ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до даних висновку експерта ОСОБА_14 за № 408ат від 08.09.2014, причиною виникнення досліджуваної ДТП є невідповідності дій водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_8 вимогам п.п. 10.1, 10.3 ПДР та невідповідності дій водія мотоцикла Ямаха ОСОБА_12 вимогам п. 12.3 ПДР.

В судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_14 вказав, що при проведенні ним експертизи було встановлено причину виникнення ДТП, та що як в діях водія ОСОБА_8 , так і в діях водія ОСОБА_12 були виявлені порушення ПДР.
Як пояснив експерт, обставина того, що автомобіль Фольксваген під керуванням водія ОСОБА_8 здійснював поворот, підтверджували як водій ОСОБА_8 , так і водій ОСОБА_12 .

Експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції підтримала свій висновок № 50 ат від 14.03.2016 і показала, що предметом дослідження були кримінальне провадження та справа за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_12 , за результатами дослідження яких вона прийшла до висновку, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля Фольксваген повинен був керуватися вимогам п.п. 10.1, 10.3, 12.2 ПДР України, а водій мотоцикла Ямаха ОСОБА_12 - п.п. 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України.
В даній дорожній ситуації, на її-експерта переконання, водій автомобіля ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 10.3 ПДР, тому в його вбачається невідповідність вимогам вказаних пунктів ПДР.

Судом першої інстанції було досліджено справу за протоколом про адміністративне правопорушення, складеного стосовно водія мотоцикла ОСОБА_12 , в якій постановою від 09.06.2015 він визнаний винуватим у порушенні п. 12.3 ПДР.
Вказане судове рішення ОСОБА_12 оскаржив, але в поновленні строку на апеляційне оскарження йому було відмовлено постановою судді Апеляційного суду міста Києва від 07.08.2015.

У досліджуваному кримінальному провадженні за клопотанням сторони захисту була проведена автотехнічна експертиза, згідно висновку якої за № 191 від 06.09.2016, причиною настання ДТП, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія автомобіля Ямаха ОСОБА_12 вимогам п.п. 12.4, 12.9 (б), 13.1 ПДР.
При цьому, експерт не знайшов в діях водія автомобіля Фольксваген ОСОБА_8 невідповідностей вимогам ПДР, щоб знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Вказані висновки підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 .

Оцінюючи вказаний висновок автотехнічної експертизи від 06.09.2016, суд не взяв його до уваги.
З даними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів за наступним.

Так, експертом ОСОБА_17 досліджувалися такі вихідні дані, зокрема, як показання свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні від 21.04.2015 про те, що автомобіль Фольксваген стояв в лівій смузі перед світлофором, потім поїхав на зелений сигнал світлофора, а мотоцикл, який з ним зіткнувся, їхав позаду в цій же смузі руху лівіше. Після того, як автомобіль вирівнявся і вже рухався прямо сталося зіткнення транспортних засобів.

Проте, експерт не досліджував показання свідка ОСОБА_13 на питання учасників провадження в цьому ж судовому засіданні про те, що вона побачила мотоцикл тоді, коли автомобіль здійснював на невеликий швидкості поворот ліворуч, коли і відбулося зіткнення, після чого водій автомобіля вивернув кермо.

Експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції категорично стверджувати про обставину того, чи ОСОБА_12 створив небезпеку для руху інших учасників - не зміг.

Зі змісту висновку експерта ОСОБА_17 вбачається, що вихідні дані йому відомі з заяви адвоката.

Як видно з даних висновку експерта № 50ат від 14.03.2016, експертом ОСОБА_16 , досліджувалися матеріали кримінального провадження, а на заявлене клопотання був наданий автомобіль Фольксваген та справа за протоколом про адміністративне правопорушення.

Візуальним оглядом автомобіля Фольксваген в присутності адвоката ОСОБА_7 експертом ОСОБА_16 встановлено, що основні пошкодження та деформації зосереджені на передньому лівому крилі автомобіля, з їх детальним описом, що дало підстави для висновку, що в момент первинного контакту на автомобіль Фольксваген діяло деформуюче зусилля прикладене до його лівої бічної частини і було направлено ззаду наперед, - що ні у якому разі не вказує на ковзаючий удар, як на те вказав експерт ОСОБА_17 суду першої інстанції, не спростовуючи при цьому наявність на автомобілі Фолькваген тих же механічних пошкоджень, що зафіксовані експертом ОСОБА_16 .

А тому, на переконання колегії суддів, механічні пошкодження на автомобілі Фольксваген, свідчить лише про те, що автомобіль Фольксваген до зіткнення повинен був маневрувати, що за встановлених механічних пошкоджень і кінцевого розташування транспортних засобів спростовує твердження водія ОСОБА_8 про перебування його транспортного засобу повністю в крайній лівій смузі руху, по якій рухався водій мотоцикла ОСОБА_12 , не змінюючи напрямку руху.

Дані висновки узгоджуються з показаннями: потерпілого ОСОБА_12 ; свідка ОСОБА_19 , суперечностей технічного характеру у версії якого експерт ОСОБА_16 не знайшла; свідка ОСОБА_13 щодо зіткнення мотоцикла з автомобілем, який мав намір повернути ліворуч; показаннями самого обвинуваченого, що він почав вирівнювати автомобіль у лівій смузі руху тільки коли почув сигнали водіїв інших автомобілів; даними приєднаної до висновку експерта ОСОБА_17 масштабної схеми та самої схеми ДТП, що міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, щодо яких водій автомобіля ОСОБА_8 зміщувався в ліву смугу руху з середньої фактично перед самим перехрестям і що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться майже в кінці перехрестя; даними щодо наявності механічних пошкоджень на транспортних засобах - які, в сукупності, вказують на зміщення автомобіля під керуванням ОСОБА_17 до зіткнення з середньої смуги руху в крайню ліву смугу під кутом, коли відбулося зіткнення з мотоциклом під керуванням потерпілого ОСОБА_12 , а тому дії ОСОБА_8 свідчать про порушення ним п.п. 10.1, 10.3 ПДР, на що вказали експерт ОСОБА_14 та експерт ОСОБА_16 .

При цьому не можна не вказати, що згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2015, ОСОБА_12 визнаний винуватим у порушенні п. 12.3 ПДР за обставин досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди від 20.04.2014 за те, що він, керуючи мотоциклом, у разі виникнення небезпеки для руху не вжив всіх можливих мір для зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об?їзду.
В обґрунтування такого висновку суд першої інстанції в постанові послався зокрема на пояснення свідка ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_12 бачив автомобіль Фольксваген та навіть намагався уникнути зіткнення, що фактично узгоджується з локалізацією механічних пошкоджень на мотоциклі Ямаха - пластикова обшивка правої бічної частини, при тому, що за показаннями всіх учасників і очевидців ДТП у кримінальному провадженні, мотоцикл рухався прямо, не змінюючи напрямок, у своїй лівій смузі руху.
Крім того, вказаним рішенням суду першої інстанції встановлено, що для ОСОБА_12 виникла небезпека для руху у виді транспортного засобу - автомобіля Фольксваген під керуванням водія ОСОБА_8 , який фактично маневрував, що підтверджується висновками експертів ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які узгоджуються між собою і з іншими доказами у провадженні, проте суперечать висновку експерта ОСОБА_17 .

Щодо стосується висновку експерта ОСОБА_17 про порушенням водієм мотоцикла ОСОБА_12 п.п. 12.4, 12.9 (б), 13.1 ПДР - то вони на увагу не заслуговують з огляду на те, що у провадженні не встановлено, що мотоцикл випереджав автомобіль у змісті значення терміну п. 1.10 ПДР щодо випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі.

Водночас, дійсно за показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків, потерпілий ОСОБА_12 перевищив допустиму швидкість, визначену законом для руху транспортних засобів у населених пунктах, проте саме порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п.п. 10.1, 10.3 ПДР і перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП - заподіяння ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 з посиланням на те, які докази не були взяті до уваги під час досудового розслідування, і на яких ґрунтується обвинувальний акт - не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону і не можуть бути предметом перегляду судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на вирок суду - оскільки суд, ухвалюючи вирок, вирішує лише питання, визначені ст. 368 КПК України, а не ті, що повинні бути предметом перевірки органом досудового розслідування, і на яких, за міркуванням захисника, ґрунтується обвинувальних акт, ще і при тому, що докази в обвинувальному акті не вказуються.

Дослідивши всі докази у провадженні, у їх сукупності суд першої інстанції і прийшов до ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, як про це висловив вимогу в апеляційній скарзі захисник - колегія суддів не вбачає.

Прийняття рішення в порядку КУпАП стосовно ОСОБА_12 за одних і тих же обставин події ДТП, на переконання колегії суддів, не перешкоджає ухваленню обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 з застосуванням норм кримінального процесуального та кримінального права, який є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України зі звільненням від його відбування на підставі ст.ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Цивільний позов прокурора у провадженні в інтересах Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги про стягнення з ОСОБА_8 782,44 грн. вартості лікування ОСОБА_18 у медичній установі вирішений у порядку ст. 128 КПК України, а процесуальні витрати стягнуто на підставі ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 141 000 200 030 17 від 24 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3