Справа №463/519/20
Провадження №1-кс/463/446/20
У Х В А Л А

03 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

скаржники звернулися до слідчого судді із скаргою щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою від 08.01.2020 про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.375, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України.
Скаргу обґрунтовують тим, що 08.01.2020 ними було подано заяву до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.375, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України. Однак, станом на день подачі скарги відомості в ЄРДР не внесено, кримінальне провадження не розпочато. Вважає, що така бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідає вимогам ст. 214 КПК України, а тому просять скаргу задоволити.
Скаржник ОСОБА_4 скерував на адресу суду клопотання від 03.02.2020 про розгляд скарги за його відсутності, вимоги повністю підтримує.
У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримала скаргу з мотивів наведених у такій. Додатково пояснила, що суддею Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 скоєно вказані нею злочини в наслідок винесення протиправного рішення по цивільній справі за її позовом. Вказане рішення нею оскаржувалось, проте як в апеляційній так і в касаційній інстанції рішення суду- залишено без змін.
Представник ТУ ДБР, розташованого у м. Львові в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Як вбачається із заяви про вчинення злочину від 08.01.2020 (а.с.3-4) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважають, що суддя Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 16.04.2010 ухвалила незаконне рішення чим вчинила кримінальні правопорушення передбачені ч.2 ст.190, ч.2 ст.375, ч.2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України. Згідно пояснень скаржника ОСОБА_3 , рішення суду набрало законної сили та за наслідками апеляційного і касаційного оскарження залишено без змін.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

У Висновках № 3 (2002) та № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що є неприйнятною притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійснені судових функцій. Консультативна рада європейських суддів наголошує, що зміст конкретних судових рішень контролюється головним чином за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

З матеріалів скарги вбачається, що скаржники не погоджуються з процесуальним рішенням судді, яке вважають завідомо неправосудним.

Враховуючи наведене вважаю, що заява скаржників від 08.01.2020 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.375, ч.2 ст.36, ч.2 ст.364 КК Україничи будь-якого іншого злочину, а зводиться до фактичної незгоди скаржників із процесуальними рішеннями судді. Отже, дана заява не являється повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 214, 303-307, 309, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1