Провадження № 1-кп/638/303/20
ВИРОК
іменем України
02.04.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження стосовно

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Харкова, не одруженого, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, має хронічні захворювання, інвалідності спростовує, із середньою освітою, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , не військовозобов`язаного, офіційно не працюючого, неодноразово засудженого, останнє вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 31 січня 2018 року за ч.2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, злочинів, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України,-

встановив:
21 серпня 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи в пошуках роботи, погодився на пропозицію ОСОБА_7 та за усною домовленістю із керівником ТОВ « УРСК» ОСОБА_8 на умовах випробувального терміну, почав виконувати роботи підсобним працівником на об`єкті з ремонту під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 . 06 вересня 2017 року у ОСОБА_5 у зв`язку із браком коштів, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, яким виконувалися роботи з ремонту під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , та яке фактично належало ОСОБА_8 , відносно якого ОСОБА_5 був найманим працівником. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи повторно, близько 17 години 30 хвилин, на невстановленому таксі, приїхав за адресою АДРЕСА_2 та перебуваючи в під`їзді № 1 вказаного будинку, шляхом зняття із петель дверей, проник до спеціального приміщення. У якому зберігалися інструменти, власником яких є ОСОБА_8 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_5 , таємно викрав дриль фірми « Форте 650» вартістю 569,00 гривень, багатофункціональний інструмент фірми « Штурм 5630», вартістю 757,00 гривень, компресор марки « Сталь КСТ 20»вартість 1446,00 гривень, загальна вартість яких, згідно висновку судово- товарознавчої експертизи № 4297 від 26 вересня 2017 року складає 2584,00 гривень, які належать ОСОБА_8 , завдавши останньому збитки на загальну суму 2584,00 гривень. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєнні злочину зник, обернувши викрадене майно на власну користь та розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того 12 березня 2018 року близько 13.00 години ОСОБА_5 , знаходився за адресою АДРЕСА_3 , куди його запросив ОСОБА_9 , який там мешкає. Знаходячись в квартирі, під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 побачив, як потерпілий дістав із-під дивану, який розташований у кімнаті полімерний пакет всередині якого знаходились грошові кошти по після поклав пакет з грошима назад за диван. Після чого ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 продовжили розпивати спиртні напої та, внаслідок чого заснули. Прокинувшись, ОСОБА_5 згадав про пакет з грошима, який він бачив у потерпілого. У цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 , скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та тим, що потерпілий в цей час спав, викрав із- під дивану полімерний пакет з грошима у сумі 60000 (шістдесят тисяч) гривень, купюрами по 500 гривень та 150 доларів США, що згідно курсу валют НБУ на 12 березня 2018 року становить 3913( три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень, які належать потерпілому ОСОБА_9 після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 63913( шістдесят три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальних актах та пояснив, що скоїв крадіжки через відсутність коштів, також зазначив про всі епізоди скоєння злочинної діяльності, повідомив, що вчиняв вказані дії. Так, за епізодом про інструменти повідомив, що інструменти дійсно брав, так як вирішив у такий спосіб повернути кошти, які його за роботу не заплатив ОСОБА_8 . Після цього він здав інструменти до ломбарду, та мав намір їх повернути, проте не зміг. Кошти, отримані за інструменти він використав на власні потреби. По епізоду крадіжки коштів також повідомив, що брав вказані кошти, у подальшому розпорядився ними, купивши другові телефон, а своїй дівчині каблучку, інші кошти витратив на власний розсуд, вказав, що ті кошти були для нього спокусою. Розкаявся у скоєних злочинах, просив суд суворо не карати та призначити адекватне покарання, наголошував, що має намір виправитися та більше не вчиняти злочинів.
Потерпілий ОСОБА_8 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у судове засідання не з`явився.
Потерпілий ОСОБА_9 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у судове засідання не з`явився.
До суду надано цивільний позов. З позовними вимогами звернувся ОСОБА_9 просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь 63913( шістдесят три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином, своїми умисними і протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення - злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, та передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , не працюючий офіційно, раніше неодноразово судимий, не одружений, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставиною, яка обтяжує покарання суд вважає рецидив злочинів.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Позовні вимоги заявлені.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
З урахуванням того, що сума завданої матеріальної шкоди, визначена у цивільному позові підтверджується та не оспорюється обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає необхідним задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 .
Міру запобіжного заходу залишити без змін тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 втратив чинність з 21.06.2017 ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання ), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 ( провадження № 13-31кс18 ), якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).( п. 104 )
Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається ( п. 106 ).
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , інкриміновані йому вищезазначені злочини, вчинив після 20 червня 2017 року, тому суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ), не зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13 квітня 2018 року тобто з моменту обрання запобіжного заходу.
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 31 січня 2018 року ОСОБА_5 засуджений до чотирьох років позбавлення волі за ч.2 ст. 186 КК України, за злочин вчинений 30 серпня 2017 року, вирок набрав чинності.
Судові витрати відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання з урахуванням вироку Ленінського районного суду міста Харкова від 31 січня 2018 року за ч.2 ст. 186 КК України, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто із 13 квітня 2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 у строк покарання за цим вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення із 13 квітня 2018 року по 02 квітня 2020 року із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1( один) день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді тримання під вартою.
Стягнути із ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_9 63913( шістдесят три тисячі дев`ятсот тринадцять) гривень, як суму матеріальної шкоди, задовольнивши позов ОСОБА_9 .

Стягнути із ОСОБА_5 ІПН НОМЕР_1 на користь держави суму витрат на проведення судової експертизи № 4297 від 26 вересня 2017 року в розмірі 593,22 ( п`ятсот дев`яносто три гривни 22 копійки) гривень.
Скасувати арешт мобільного телефону « Самсунг», вжитого відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2018 року, який належить ОСОБА_11 .
Речовий доказ телефон « Самсунг», зданий до камери схову Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, відповідно до постанови від 20 квітня 2018 року - повернути ОСОБА_11 , інструменти, визнані речовими доказами відповідно до постанови від 16 вересня 2017 року, та відповідно до зберігальної розписки повернуті ОСОБА_8 , вважати повернутими ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Засудженим ОСОБА_5 в той же самий строк з моменту отримання копії вироку.
Прокурору, засудженому, захиснику засудженого, потерпілим, копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: