Дата документу 06.02.2020 Справа № 310/6757/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/158/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/6757/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Бердянського міськрайонного Запорізької області від 07 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Краснопольє Могільовської області Республіки Білорусь, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого останнього разу 20.02.2008 Бердянським міським судом Запорізької області за ч.3 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 09.12.2011 по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили,- залишено без змін.

Після набрання вироком законної сили доручено Бердянському ВП ГУНП В Запорізькій області затримати ОСОБА_7 та направити для відбування призначеного покарання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 .

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 21.07.2017 близько 17 години 30 хвилин, знаходячись біля магазина «Лавина», розташованого на перехресті вулиць Привокзальної та Шевченко в місті Бердянську Запорізької області, обвинувачений ОСОБА_7 скориставшись тим, що ОСОБА_9 відволікся та не спостерігає за належною йому сумкою, розуміючи, що в ній мають знаходитись матеріальні цінності, вирішив незаконно таємно заволодіти нею. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрав належну ОСОБА_9 сумку, яка матеріальної цінності для останнього не становить, в якій знаходився належний потерпілій ОСОБА_10 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 3S», вартістю 3000 гривень, з сім-картою мобільного оператора «Києвстар», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 100 гривень та сім-картою мобільного оператора «МТС», вартістю 25 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, а всього на загальну суму 3150 гривень, після чого залишив місце скоєння злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3150 гривень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про причетність ОСОБА_11 до викрадення майна ОСОБА_9 . Зазначає, що суд у вироку викривив покази обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того судом першої інстанції не відображено у вироку та не надано оцінки наступним ряду документам, наданим прокурором в судовому засіданні 07.02.2018, які свідчили про відсутність факту події злочину - викрадення майна, оскільки первинні матеріали та покази свідчать про загублення сумки свідком ОСОБА_9 . Просив дослідити в судовому засіданні покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані суду 13.12.2017, покази свідка ОСОБА_9 , надані суду 07.02.2018, роздруківку повідомлення ОСОБА_10 в поліцію за телефоном «102» від 21.07.2017 о 19 год. 56 хв., заяву ОСОБА_10 в поліцію від 21.07.2017 з проханням за раніше наданим повідомленням ніякого розбирання не провадити.

На підставі викладеного захисник обвинуваченого просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням виправдати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що призначаючи покарання суд неналежним чином не рахував ряд обставин які пом`якшують покарання, зокрема те що він має на утриманні сім`я, та малолітню доньку, за місцем проживання на нього не має скарг. На підставі викладеного, просить вирок змінити, і звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах обвинуваченого і захисника, які підтримали свої апеляційні скарги; прокурора, яка заперечувала проти доводів обох апеляційних скарг, вважала вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в цілому відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Зі змісту його пояснень випливало, що він не причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а майно потерпілої знайшов його знайомий на ім`я ОСОБА_12 .

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , які узгоджуються між собою і з документами у кримінальному провадженні, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення правопорушення, матеріалами висновку, протоколом про визнання і приєднання до справи речових доказів, розпискою, квитанцією, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, довідкою про надання інформації Повного товариства «Ломбард «Комод» ОСОБА_14 і Компанія».

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка.

Позиція обвинуваченого та невизнання вини розцінена судом, як обраний спосіб захисту і бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності.

Разом з цим, твердження обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, та висунуті в цьому контекст версії судом спростовані, мотиви такого рішення наведені у вироку, а висновки ж суду щодо наявності вини, викладені обґрунтовано.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Фактично захисником виражається незгода з оцінкою доказів, яка була зроблена судом, відтак підстав для задоволення клопотання захисника і повторного дослідження доказів не має.

Та обставина, що первинні матеріали дійсно допускали можливість загублення сумки ОСОБА_9 (про що наголошував захисник в своїй апеляційній скарзі), не свідчать про хибність висновків суду, адже під час судового розгляду свідок свої показання уточнив і суду показав, що сумку в нього викрали. Крім того, навіть при умові якщо ОСОБА_9 дійсно сумку загубив, подальші дії ОСОБА_7 вказували на їх протиправність, а також свідчили про його корисний умисел, адже обвинувачений заволодів речами потерпілої незаконно, при цьому він усвідомлював хто є власником сумки, документів і телефону однак добровільно не повернув нібито знайдені речі.

Отже колегія суддів вважає, що остаточні висновки суду на предмет винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину є правильними і підстав для скасування вироку за доводами апеляційної скарги захисника не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Так, вид і розмір призначеного судом покарання обвинуваченому визначено в цілому з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Проте суд не обґрунтував у вироку висновків на предмет можливості чи неможливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує тяжкість скоєного злочину, особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання (зарахування рецидиву злочинів є неправильним, адже у вказаному випадку має місце повторність, яка охоплюється кваліфікацією ч.2 ст.185 КК України) і відсутність обставин, які його пом`якшують, отже судова колегія вважає можливим, застосувати щодо обвинуваченого положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки із покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, що не суперечить досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного Запорізької області від 07 лютого 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , змінити.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 протягом строку випробування обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4