Провадження 1о/200/3/19
Справа №202/66/2013-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

засудженої ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро в режимі відеоконференції заяву засудженої ОСОБА_8 про відвід членам колегії суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 при розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2015 року,-
В С Т А Н О В И В :

В провадженніБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває заява засудженої ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.07.2015 року.

Під час судового розгляду даної заяви засудженою ОСОБА_8 заявлено клопотання про відвід судді ОСОБА_2 , оскільки саме нею приймалося рішення і винесено вирок 24.07.2015 року, за котрим вона засуджена та який на цей час є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, а тому суддя ОСОБА_2 є зацікавленою в розгляді її заяв. Крім того, ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 року, цей вирок в частині її засудження за ч.3 ст.358 КК України скасований й провадження по справі закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.
А тому, з урахуванням положень ч.2 ст.76 КПК України, оскільки вирок винесений суддею ОСОБА_2 був скасований, її повторна участь в кримінальному провадженні недопустима.
Також, заявила про відвід судді ОСОБА_3 , оскільки їй відомо, що вона підтримує близькі відносини з суддею ОСОБА_2 , а тому не може бути неупередженою.

Захисники - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заявили відвід судді ОСОБА_2 з обставин сумніву у її неупередженості, так як остання розглядала справу відносно ОСОБА_8 й винесла обвинувальний вирок, а потім цей вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.358 КК України - скасований.
Також, підтримали заяву ОСОБА_8 щодо відводу судді ОСОБА_3 .

Прокурор, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 категорично заперечували проти заяв ОСОБА_8 про відвід членів колегії суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вислухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, 24.07.2015 року суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_2 ухвалено вирок, за яким ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, та призначено покарання, з урахуванням вимог ст.70 КК України, у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією майна.

Вказаним вироком суду, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання на підставі ст.49 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року вирок суду був змінений, в частині засудження за ч.2 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 звільнена від покарання, в зв`язку з спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, в частині її засудження за ч.3 ст. 358 КК України вирок суду скасований, в зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, й ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст. 15 ч.4 ст. 190 КК України до шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року, вирок Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 24.07.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року щодо засудження ОСОБА_8 - залишено без змін, а касаційні скарги прокурора, захисника та засудженої ОСОБА_8 - без задоволення.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.2 ст.76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Положенням ст. 76 КПК України визначена недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні, однак у випадку якщо суддя брав участь у судовому провадженні та судове рішення з будь-яких причин не приймалося, наступна його участь у цьому ж кримінальному провадженні не забороняється.
Закріплена в даній статті недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні спрямована на те, щоб запобігти можливій необ`єктивності та упередженості судді, пов`язаній з тим, що він під час своєї попередньої участі у кримінальному провадженні прямо чи побічно висловив свою позицію щодо винуватості підозрюваного чи обвинуваченого (засудженого, виправданого) у вчиненні кримінального правопорушення.

Закон виходить з того, що суддя, який раніше брав участь у розгляді певної кримінальної справи і приймав по ній будь-яке процесуальне рішення, вже має свою думку щодо її оцінки, тому при повторному розгляді справи він буде зв`язаний попереднім рішенням.

Щодо суддів, які вирішували кримінальне провадження по суті, то вони не можуть повторно брати участь у ньому не взагалі, а лише якщо ухвалене ними підсумкове рішення у провадженні було скасовано вищестоящим судом (ч. 2 ст. 76 КПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 3 Європейського статуту судді визначено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Як вбачається з практики Європейського Суду про захист прав людини найважливішим питанням здійснення правосуддя незалежним, неупередженим та безстороннім судом є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість в демократичному суспільстві. В ряді рішень ЄСПЛ: Падовані проти Італії від 26.02.1993 р., Фей проти Австрії від 28.02.1993 р., Пуллар проти Сполученого Королівства від 10.06.1996 на підставі тлумачення вищезазначеної статті Конвенції сформульовані загальні критерії безстороннього суду: суд повинен бути суб`єктивно та об`єктивно неупередженим жоден з членів суду не може відкрито проявляти упередженість та особисту небезсторонність, при цьому особиста неупередженість є, доки не буде доведено інше і суд повинен бути об`єктивно безстороннім, т.б. необхідні достатні гарантії, які виключають будь-які сумніви з цього приводу.
При цьому вирішується питання, чи дозволяють певні факти, які можливо перевірити, незалежно від поведінки судді, поставити під сумнів його неупередженість і чи можуть ці побоювання сторони вважатися об`єктивно обґрунтованими. Обов`язкового встановлення доказів, які б свідчили про реальний прояв суддею заінтересованості в остаточному рішенні по справі або про його намір не об`єктивно його вирішити не потрібно, достатньо вже того, що є підстави допускати можливим прояв його неупередженості, навіть коли суб`єктом це не усвідомлюється.
Під час вирішення Європейським судом з прав людини справи «Білуха проти України» було підкреслено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення «Фей проти Австрії» від 24.02.1993 р., «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

Таким чином, враховуючи наведене, те, що суддя ОСОБА_2 вже висловила свою думку при постановленні вироку від 24.07.2015 року про визнання винною ОСОБА_8 , і в подальшому вирок судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_2 від 24.07.2015 року стосовно ОСОБА_8 був скасований в частині засудження за ч.3 ст.358 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини вказують на неможливість участі судді-члена колегії ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні, а тому заява ОСОБА_8 та її захисників про відвід судді ОСОБА_2 , з наведених підстав, підлягає задоволенню.

Щодо заявленого відводу судді ОСОБА_3 , з підстав наявності близьких стосунків з суддею ОСОБА_2 , колегія суддів вважає дані доводи необґрунтованими та безпідставними, оскільки крім усної заяви дані обставини нічим не підтверджені, а відтак є надуманими.

Будь-яких інших обставин, передбачених діючим законодавством, які б могли бути підставою для відводу судді ОСОБА_3 , колегією суддів не встановлено, а тому заявлений відвід судді члену колегії ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженої ОСОБА_8 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відвід членів колегії - суддів Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.
Заяву засудженої ОСОБА_8 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відвід члена колегії - судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_2 задовольнити.
В задоволенні заяви засудженої ОСОБА_8 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відвід члена колегії - судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3