КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.02.2020 задоволено частково клопотання слідчого відділу ВП № 1 Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 , та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів, що становить 168 160 грн.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним їх викликом; не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками поза межами процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначено термін дії обов`язків, покладених судом до 18.04.2020 включно.

Звільнено підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 строком на 60 днів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Аззам ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років та відповідно до ч. 2 ст. 289 КК України - на строк від п`яти до восьми років із конфіскацією майна.
Органом досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не пов`язаний жодними сімейними та іншими соціальними зв`язками з країною, в якій піддається кримінальному переслідуванню, не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не проживає у гуртожитку навчального закладу, у якому навчається, постійно змінює місце проживання, орендуючи квартири, не працює та не має джерела доходів.
Також ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має постійного доходу, не працює, суспільно-корисною працею не займається, а тому, з метою наживи, може продовжити свою протиправну діяльність та вчиняти нові умисні корисливі кримінальні правопорушення.
Крім того, підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків, оскільки останній вчинив тяжкий злочин пов`язаний з насильством, та перебуваючи на свободі може бачитися з потерпілим та свідками, погрожувати фізичною розправою з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.
Крім того, 27.02.2020 прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 подала доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначала, що позитивна характеристика з місця навчання не зменшує тяжкість злочину, не виправдовує суспільної небезпеки діяння, у якому підозрюється ОСОБА_8 , та не спростовує жодного з наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які доведені в ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Прокурор звертала увагу на те, що транспортний засіб повернуто підозрюваним для потерпілого не добровільно, а шляхом проведення слідчих (розшукових) заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження викраденого транспортного засобу. Підозрюваний жодним чином не сприяв слідству у встановленні місцезнаходження викраденого майна. На даний час потерпілому не повернуто мобільний телефон, яким відкрито заволоділи ОСОБА_8 та невстановлені досудовим розслідуванням особи.
Також, під час затримання підозрюваний надавав недостовірні анкетні дані з метою уникнення відповідальності.
Крім того, прокурор вказувала на неможливість застосування запобіжного заходу у виді застави як самостійного запобіжного заходу, а також відсутність такої можливості при ухваленні рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно даних матеріалів судового провадження, слідчим відділом ВП № 1 Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001118, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 15.02.2020 о 18 год. 10 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
16.02.2020 о 16 год. 30 хв. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 186 КК України, та у незаконному заволодінні транспортними засобами, вчиненому повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 289 КК України.

17.02.2020 слідчий відділу ВП № 1 Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без застосування застави.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18.02.2020 задоволено частково клопотання слідчого, та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів, що становить 168 160 грн., з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, даних про особу підозрюваного, а також того, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, прокурор доведе обставини про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Разом з тим, як вірно встановив слідчий суддя, слідчим у клопотання не доведено неможливість застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.
Як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
Ураховуючи відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , розмір покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його винуватості, конкретні обставини справи, а також дані про особу підозрюваного, а саме його вік, стан здоров`я, спосіб життя та його матеріальне становище, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у межах, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов обґрунтованого висновку про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді застави.
Доводи, на які посилається прокурор в обґрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді застави, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Твердження прокурора про те, що застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде недостатнім для запобігання зазначених у клопотанні слідчого ризикам, є непереконливими з урахуванням відсутності у матеріалах кримінального провадження даних про неналежну поведінку підозрюваного. Не надано таких даних прокурором і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги з доповненнями про те, що транспортний засіб повернуто підозрюваним для потерпілого не добровільно, а шляхом проведення слідчих (розшукових) заходів, а також те, що підозрюваний жодним чином не сприяв слідству у встановленні місцезнаходження викраденого майна, та на даний час потерпілому не повернуто мобільний телефон, яким відкрито заволоділи ОСОБА_8 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, не впливають правильність висновків слідчого судді.
Твердження прокурора про те, що під час затримання підозрюваний надавав недостовірні анкетні дані з метою уникнення відповідальності, не може бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Посилання прокурора на неможливість застосування запобіжного заходу у виді застави як самостійного запобіжного заходу, з тих підстав, що злочин вчинено із застосуванням насильства, не ґрунтується на вимогах закону.
Як убачається з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вказаною статтею передбачено право, а не обов`язок слідчого судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року, якою обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів, що становить 168 160 грн., з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 18 квітня 2020 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3