Справа № 521/3869/20
Номер провадження:1-кс/521/1491/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003441 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003441 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 191 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив клопотання задовольнити та скасувати арешт.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Як вбачається, з клопотання, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року було накладено арешт на вантажний автомобіль марки «МАЗ» НОМЕР_1 зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , напівпричіп контейнеровоз НОМЕР_3 , який завантажений металобрухтом з забороною розпорядження та користування майном.
У своєму клопотанні адвокат ОСОБА_3 просить скасувати арешт з вищезазначеного майна.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року вбачається, що арешт було накладено у зв`язку з тим, що є достатність доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення та при накладенні арешту слідчий суддя врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що виходячи з обставин кримінального правопорушення металобрухт є предметом злочину, а вантажний автомобіль марки «МАЗ» НОМЕР_1 зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , напівпричіп контейнеровоз НОМЕР_3 є знаряддями вчинення злочину.
З наявних у слідчого судді матеріалів не вбачається, що жодній особі повідомлено про підозру за кримінальним провадженням, тому вантажний автомобіль марки «МАЗ» НОМЕР_1 зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , напівпричіп контейнеровоз НОМЕР_3 є майном третіх осіб.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Необхідно зазначити, що в даному випадку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування вантажним автомобілем марки «МАЗ» НОМЕР_1 зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , напівпричепом контейнеровозом НОМЕР_3 , які є майном третіх осіб, не є співрозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, скасування арешту майна з предмету злочину за кримінальним провадженням може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування, тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у скасуванні арешту з металобрухту.
У ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно та ч.2 ст. 170 КПК України передбачає мету накладення арешту.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року, арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що законність вказаного рішення була перевірена державними органами, зокрема слідчим суддею, з чого вбачається, що втручання не було свавільним.

Щодо забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи, так як вказане майно є речовим доказом за кримінальним провадженням.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що з викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Проте, в даному випадку, накладення арешту на майно в частині заборони користування майном не є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна та у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в об`ємі, в якому він накладений, відпала потреба.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0003441 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 191 КК України задовольнити частково.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року, а саме з вантажного автомобіля марки «МАЗ» НОМЕР_1 зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , напівпричіп контейнеровоз НОМЕР_3 в частині заборони користування майном, що є підставою для виконання дій, передбачених ч.3 ст. 173 КПК України татягне за собою негайне повернення особі цього тимчасово вилученого майна.
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1