Провадження № 11-кп/4820/20/20
Справа № 682/2059/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115; ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва та Нетішинським міським судом, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000609 від 06 грудня 2014 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Славутського міськрайонного суду від 29 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Славутського міськрайонного суду від 29 грудня 2015 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Новоленськ Волочиського району Хмельницької області, з вищою освітою, розлученого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, приватного підприємця, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
За ст.128 КК України ОСОБА_10 виправдано за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 707 грн. 62 коп.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на його користь 25000 грн. моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_10 6 грудня 2014 року о 19 годині 30 хвилин вчинив незакінчений замах на вбивство ОСОБА_7 за наступних обставин.
6 грудня 2014 року о 19 годині 30 хвилин, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після суперечки з потерпілим ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив позбавити життя останнього.
Реалізовуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті, та бажаючи їх настання, з приміщення кухні взяв в праву руку кухонний ніж, після чого зайшов до кімнати, де на дивані сидів потерпілий ОСОБА_7 , та, наблизившись до останнього, накинувся на нього. Прикладаючи значні фізичні зусилля, ОСОБА_10 наніс два удари ножем в ділянку грудної клітки ОСОБА_7 .
У момент нанесення ударів потерпілий ОСОБА_7 лівою рукою схопив затиснений у руці ОСОБА_10 ніж за лезо, чим обмежив силу нанесення ударів та глибину проникнення ножа у грудну клітину, вчинив опір обвинуваченому, зваливши його на підлогу.
Колишня дружина обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпеку, яка загрожувала життю її брата ОСОБА_7 , вагою тіла навалилася на обвинуваченого ОСОБА_10 , одночасно схопивши його за руку, в якій він утримував ніж, обмеживши продовження нападу.
Напад обвинуваченого ОСОБА_10 із затисненим у руці ножем, утримуваного потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на підлозі вітальні, був зупинений свідком ОСОБА_12 , який увійшов до квартири на заклики про допомогу та, зайшовши, наказав віддати ножа. Наполягаючи припинити вчинення злочину, свідок ОСОБА_12 відібрав ніж після того, як обвинувачений ОСОБА_10 розжав руку. Завдяки активній протидії потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , втручанню свідка ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_10 свій злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
В результаті нанесення ударів ножем обвинувачений ОСОБА_10 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді:
- різаної та колотої ран по передній поверхні правої половини грудної клітки в проекції 3 міжребір`я по пригрудинній лінії, ран долонної поверхні лівої кисті в проекції 2 п`ясної кістки, медіальної поверхні проксимальної фаланги 1 пальця лівої кисті, передньої поверхні лівої гомілки у верхній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- саден передньо-правої поверхні грудної клітки на рівні 3 ребра, передньої поверхні грудної клітини в середній третині на рівні 4 ребра по пригрудинній лінії, долонної поверхні 1 та 5 пальців лівої кисті; множинні внутрішньо-шкірні плямисті крововиливи по зовнішнім і верхнім поверхням обох надпліч та плечових суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;
- ран долонної поверхні нігтьових фаланг 3 та 4 пальців лівої кисті, долонної поверхні лівої кисті в проекції 4-5 п`ясних кісток, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день та стійку втрату загальної працездатності на 15 %.
Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що 6 грудня 2014 року близько 19 години 30 хвилин в квартирі АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , маючи на меті припинити протиправні дії ОСОБА_10 , що проявлялись у замаху на вбивство ОСОБА_7 , намагалась втримати праву ОСОБА_13 , в якій останній тримав знаряддя злочину ніж. Наносячи удари ножем ОСОБА_7 , ОСОБА_10 не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , однак повинен був і міг передбачити можливість їх нанесення.
Таким чином, на думку обвинувачення, ОСОБА_10 вказаним кухонним ножем з необережності спричинив ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани долонної поверхні другого пальця правої кисті, яке за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості.
Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, але його виправдано цим вироком і він в цій частині ніким не оскаржується.
В своїх апеляційних скаргах та доповненнях до них обвинувачений ОСОБА_10 і його захисник ОСОБА_8 просять вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, кваліфікувати його дії за ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання в межах санкцій цих статей, не пов`язане з реальним обмеженням чи позбавленням волі, та застосувати положення ст.75 КК України; виключити з резолютивної частини вироку стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 25000 грн., оскільки на утриманні обвинуваченого знаходиться двоє неповнолітніх дітей.
Обвинувачений ОСОБА_10 звертає увагу колегії суддів, що не мав наміру вбивати ОСОБА_7 , колотих ударів йому не наносив, а лише розмахував перед потерпілим ножем, маючи на меті принизити його та налякати, а в подальшому добровільно віддав ніж ОСОБА_12 .
Представник потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_14 в запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 просить залишити їх без задоволення, а вирок місцевого суду без змін. Вважає доводи апеляційних скарг надуманими, необґрунтованими та такими, що на увагу не заслуговують. На його думку, ОСОБА_10 намагався вбити ОСОБА_7 , оскільки наносив з великою силою цілеспрямовані удари ножем в грудну клітину, де знаходяться життєво важливі органи людини.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, потерпілого ОСОБА_7 дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Згідно з п.2, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, місцевий суд, визнаючи ОСОБА_10 винним у незакінченому замаху на вбивство, виходив з того, що обвинувачений мав умисел на позбавлення життя людини і з цією метою наніс потерпілому ОСОБА_7 два удари кухонним ножем в грудну клітку де розташовані життєво важливі органи, однак злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними здійснити.

Разом із тим, суд не здобув доказів, які б давали підстави стверджувати, що ОСОБА_10 мав прямий умисел на вбивство потерпілого, адже таких вирок та матеріали кримінального провадженні не містять.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України вбивство це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлений, особа не може нести відповідальність за замах на вбивство.

При кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала характер свого діяння, передбачала настання смерті потерпілого і бажала цього, але такий наслідок не настав з незалежних від її волі обставин.

Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично були заподіяні.
Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Суд, приймаючи рішення про спрямованість умислу ОСОБА_10 , взяв до уваги небезпечність засобу, яким були спричинені тілесні ушкодження потерпілому, однак не врахував характер даних тілесних ушкоджень, обставин їх заподіяння, відносини та поведінку винуватого з потерпілим, які передували до злочину та самих дій обвинуваченого під час вчинення злочину.

В судовому засіданні ОСОБА_10 показав, що жодного умислу на позбавлення життя потерпілого у нього не було, жодних погроз на вбивство не висловлював, а удари ножем були ненавмисні, щоб налякати потерпілого, так як останній втручався в його сімейні стосунки з колишньою дружиною ОСОБА_11 . Наміру вбивати потерпілого не мав, конфліктів раніше не було. Визнає заподіяння тілесних ушкоджень, щиро розкаюється.
Такі показання обвинуваченого іншими наявними у справі доказами не спростовані.

Потерпілий ОСОБА_7 06 грудня 2014 року, після роботи пішов з дівчиною ОСОБА_15 в гості до сестри ОСОБА_11 . Перебуваючи у квартирі, потерпілий ОСОБА_7 став свідком того, як обвинувачений ОСОБА_10 кричав на сестру, грюкав по столі. На прохання припинити сварку обвинувачений ОСОБА_10 схопив ножа, почав руйнувати балконні двері ножем. Сестра кричала викликати міліцію, все відбулося дуже швидко. Коли потерпілий ОСОБА_7 з свідком ОСОБА_15 перебували у вітальні, раптово забіг обвинувачений ОСОБА_10 , відштовхнув свідка ОСОБА_15 , накинувся на потерпілого з ножем. Уникаючи ударів ножем, потерпілий ОСОБА_7 схопив за ніж та ухилявся від ударів, відвів руку з ножем, почав захищатися, повалив нападника на диван, відчув сильний біль, намагався відбитися. Коли обвинувачений ОСОБА_10 навалився на нього, втрутитися сестра свідок ОСОБА_11 , стала протидіяти нападникові. Коли обвинувачений розмахував ножем зачепив дитину, на вмовляння не реагував, ніж не відпускав. Коли втрьох повалилися на підлогу, де утримували нападника з ножем у руці, зайшов сусід, через деякий час розжав руку і забрав ніж.
Допитаний у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 показав, що почув шум, крики про допомогу, увійшов у квартиру. На підлозі, між чоловіками лежала ОСОБА_11 та кричала, щоб забрали ножа. Бачив у обвинуваченого ОСОБА_10 ножа та неодноразово наполегливо просив віддати ніж. Через деякий час обвинувачений ОСОБА_10 випустив ніж, розжавши кулак руки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час вживання спиртних напоїв, між обвинуваченим і потерпілими виникла сварка на ґрунті сімейних відносин, яка переросла в бійку, що підтверджується як показаннями обвинуваченого, так і потерпілих ОСОБА_7 , який був допитаний і в суді апеляційної інстанції та ОСОБА_11 . Під час бійки обвинувачений жодних погроз про вбивство потерпілого не висловлював.
Згідно висновку судово медичної експертизи №262 від19 січня 2015 року у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості у вигляді поверхневих ран і саден, які є незначними, а тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості виникли в області кисті лівої руки ОСОБА_7 в ході боротьби внаслідок хапання потерпілим леза ножа.

Тобто, локалізація спричинених поранень у потерпілого, підтверджує хаотичність та не цілеспрямованість нанесення обвинуваченим ударів ножем та незначний ступінь ушкоджень а сама по собі кількість спричинених ударів та виявлені на тілі потерпілого тілесні ушкодження не свідчать про наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя ОСОБА_7 .

Оскільки, під час судового розгляду кримінального провадження в апеляційній інстанції встановлені такі ознаки об`єктивної сторони вчиненого обвинуваченим злочину, які виключають наявність у нього прямого умислу на позбавлення потерпілого життя, дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за наслідками, що настали.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів уважає, що дії ОСОБА_10 підлягають перекваліфікації з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.122 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я та за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розрад здоров`я.

З врахуванням викладеного, ОСОБА_10 має бути призначене покарання в межах санкції закону згідно вимог ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, його особи та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, при призначенні покарання, суд враховує вчинення ОСОБА_10 двох злочинів, один з яких відноситься до невеликої, а інший до середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив суворо не карати.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів визнає повне визнання вини обвинуваченим та відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

Із врахуванням усіх обставин справи, ОСОБА_10 слід призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України в межах санкцій статті, за якою він визнається винним у виді обмеження волі.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення ОСОБА_10 , запобігання та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Оскільки з моменту вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України минуло 3 роки, колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення останнього від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі в цій частині.

Доводи обвинуваченого про необхідність зменшення розміру, незважаючи на зменшення обсягу обвинувачення, відшкодування моральної шкоди слід залишити поза увагою, оскільки судом взято до уваги глибину, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого ОСОБА_7 , час лікування, настання негативних наслідків для фізичного та психічного здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_10 просить застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році», не позбавлений батьківських прав, на день набрання чинності зазначеним Законом має двох неповнолітніх синів щодо яких не позбавлений батьківських прав, вчинив злочин середньої тяжкості, не підпадає під обмеження ст.9 даного Закону, апеляційний суд вважає можливим застосувати до нього положення п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», та звільнити від відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Славутського міськрайонного суду від 29 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 і ч.1 ст.122 КК України.
Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Провадження у справі за ч.2 ст.125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

За ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_10 призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

На підставі п. «в» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.122 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді