Провадження № 11-кп/4820/68/20
Справа № 685/908/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000115 від 25.05.2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волиця-Польова Теофіпольського району Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше судимого:
- 06 липня 1998 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 28 вересня 2001 року умовно-достроково, невідбутий термін 3 роки 5 місяців 12 днів;
- 12 лютого 2003 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 23 червня 2003 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;
- 10 грудня 2008 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки;
- 17 лютого 2010 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 30 березня 2016 року умовно-достроково, невідбутий термін 1 місяць 12 днів;
- 04 серпня 2017 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 249, ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільнений від відбування покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку на 1 рік 6 місяців,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання, із застосування ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком місцевого суду, в перших числах квітня 2019 року ОСОБА_7 , за будівлею колишнього санаторію «Колос», що в с. Волиця-Польова Теофіпольського району Хмельницької області, виявив на землі магазин від автомата, в якому було двадцять вісім патронів калібру 5,45 мм, які є бойовими припасами до нарізної стрілецької вогнепальної зброї та придатні для стрільби, а саме: дев`ятнадцять патронів до нарізної стрілецької вогнепальної зброї проміжні патрони з кулями зі стальним осердям до автоматів (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручного кулемета РКК-74 та іншої зброї калібру 5,45х39 мм і дев`ять патронів до нарізної стрілецької вогнепальної зброї проміжні патрони з трасуючими кулями до автоматів (АКМ-74, АКС-74, АКС-74У), ручного кулемета РКК-74 та іншої зброї калібру 5,45х39 мм. Після цього, ОСОБА_7 взяв знайдений магазин із 28 бойовими припасами та заховав у чагарниках неподалік від території колишнього санаторію «Колос», що в с. Волиця-Польова Теофіпольського району Хмельницької області, тобто в такий спосіб незаконно придбав та зберігав 28 бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
В подальшому, 25 травня 2019 року біля 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 , не маючи передбаченого законом дозволу на носіння боєприпасів, носив магазин із 28 бойовими припасами у правій передній кишені штанів, у яких був одягнений, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції, чим здійснив незаконне носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок, в частині призначеного покарання, змінити та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, в іншій частині вирок залишити без зміни. Вважає, що призначене йому покарання у виді реального позбавлення волі є несправедливим через його суворість. Вказує, що при призначенні судом покарання не взято до уваги те, що він носив бойові предмети без передбаченого законом дозволу короткий проміжок часу, добровільно видав їх працівникам поліції, шкоди нікому не заподіяв. Зазначає, що має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, активно сприяв розкриттю злочину та кається у вчиненому, що дає підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.263 КК України та вид і розмір призначеного йому покарання в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається. Колегія суддів враховує фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про невідповідність призначеного йому покарання вимогам закону внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження і є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, визнання ним вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, посередню характеристику за місцем проживання, те що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за даними досудової доповіді ризики небезпеки для суспільства оцінюються, як середній, а ризик вчинення повторного злочину є високим.
Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, вчинив новий тяжкий злочин, в стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обставиною, яка обтяжує призначене йому покарання, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, із застосування ст. 69 КК України, нижче мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, з дотриманням вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.
Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в його апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Посилання апелянта на наявність постійного місця проживання, посередню характеристику за місцем проживання, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, щире каяття та активне сприяння злочину, а також добровільну видачу боєприпасів працівникам поліції, не є підставою для зміни вироку та призначення йому більш м`якого покарання, оскільки при призначенні покарання ці обставини судом першої інстанції були враховані.

В силу положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на що є посилання в апеляційній скарзі.

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду на те, що

ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, після відбуття покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів.

Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. 404, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4