Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/137/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року.

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бандурівка, Олександрійського району Кіровоградської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, останній раз: 11.01.2018 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 01 місяць,

відмовлено у задоволенні заяви про застосування умовно - дострокового звільнення.

Кримінальне провадження розглянуто за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно - дострокового звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_6 з вересня 2017 року відбуває покарання, при цьому, засуджений був заохочений лише через рік - в жовтні 2018 року та в жовтні 2019 року. Вказане свідчить про те, що зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми.

Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання засудженого. Активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною. Засуджений друге заохочення отримав напередодні розгляду питань про застосування заохочувальних норм, а саме застосування ст. 81 КК України.

При оцінці поведінки засудженого, суд врахував, що засуджений за час відбування покарання один раз порушував встановлений режим утримання та не мав систематичних заохочень.

Адміністрацією установи виконання покарань поведінка ОСОБА_6 оцінювалась як така, що не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, у зв`язку з чим, у застосуванні заохочувальної норми передбачуваної ст. 81 КК України останньому було відмовлено, що підтверджується витягом з протоколу від 24.10.2019 року №6 засідання адміністративної комісії Кропивницької виправної колонії (№6) з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Засуджений, відбув дві третіх частини строку покарання, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що він виправився.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить задовольнити його заяву про застосування умовно - дострокового звільнення, відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що під час судового розгляду його заяви у суді першої інстанції представник ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» де він відбуває покарання, підтримав його заяву про умовно-дострокове звільнення, оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Під час відбуття покарання працював у столярному цеху, відпрацював 42 години.

Вказує, що вирішуючи питання про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення, місцевим судом не враховано, що він розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, міру покарання вважає справедливою.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Вимогами ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Згідно із ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктами 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», визначено, що головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Початок строку відбуття покарання 27.09.2017, кінець строку 27.10.2020.

У Кропивницькому СІЗО ОСОБА_6 перебував з 28.09.2017 року, за час перебування в СІЗО порушень встановленого режиму утримання не допускав, заохочень не мав.

З 07.03.2018 відбуває покарання у Кропивницькій ВК (№6). За час відбування покарання в установі допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, у виді вилучення заборонених предметів, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи у виді догани. Стягнення погашене у встановленому законом порядку.

З липня 2018 року по жовтень 2018 року та з липня по жовтень 2019 року ОСОБА_6 працював в столярному цеху. Проявляв добросовісне ставлення до праці, вчасно і беззаперечно виконував покладені на нього завдання. Стосовно скоєного злочину розкаюється. Міру покарання призначену судом вважає справедливою.

Відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України засуджений відпрацював 42 год. Бере участь у реалізації програм диференційованого впливу «Професія». З 0309.2018 по 18.06.2019 ОСОБА_6 навчався в Кіровоградському навчальному центрі 36 за спеціальністю «Столяр будівельний» (свідоцтво НОМЕР_1 .) До навчального процесу ставився сумлінно. Під час відбування покарання засуджений на профілактичному обліку установи не перебував.

За період з 01.01.2019 по 30.09.2019 ОСОБА_6 працював оплатно лише у вересні 2019 року, за що отримав заробітну плату в сумі 3717,32 грн. За сумлінну поведінку та ставлення до праці був два рази заохочений.

За змістом ст. 81 КК України, доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, судом першої інстанції правильно встановлено, що з вересня 2017 року, з початку строку відбуття покарання засуджений був заохочений лише через рік - в жовтні 2018 року та в жовтні 2019 року. Наведене свідчить про те, що зміна його поведінки, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми.

При цьому пасивна поведінка засудженого свідчить про те що перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною, засуджений друге заохочення отримав напередодні розгляду питань про застосування заохочувальних норм, зокрема застосування ст. 81 КК України.

Разом з цим ОСОБА_6 за час відбування покарання один раз порушував встановлений режим утримання, при цьому не мав систематичних заохочень.

Також, згідно із витягу з протоколу від 24.10.2019 №6 засідання адміністративної комісії Кропивницької виправної колонії (№6) з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , адміністрацією установи виконання покарань поведінка засудженого оцінювалась як така, що не свідчить про те, що він став на шлях виправлення. З цих підстав, у застосуванні заохочувальної норми передбачуваної ст. 81 КК України ОСОБА_6 було відмовлено.

Окрім того, засуджений ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджений за умисні корисливі злочини, був звільнений від відбування покарання з випробуванням, а також засуджений до позбавлення волі та звільнений умовно-достроково, знову вчинив умисний корисливий злочин в період іспитового строку та був засуджений до позбавлення волі, що свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став.

За таких обставин, сам по собі факт, що засуджений відбув дві третіх частини строку покарання, призначеного судом, не є достатньою підставою для застосування до нього ст. 81 КК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він має заохочення, стягнень не має, оскільки вони погашені, суд вважає такими, що самі по собі не впливають на ступінь виправлення засудженого, а враховуються у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання про можливість звільнення особи умовно-достроково від відбування призначеного покарання, тому не є підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 під час всього часу відбування покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи виконання покарань.

Враховуючи поведінку ОСОБА_6 протягом всього строку відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей у провадженні в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним, з чим погоджується і колегія суддів.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданої заяви, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Інших переконливих даних, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді у суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи ОСОБА_6 не знайшли підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4