Справа №:755/8162/15-к
Провадження №: 1-кс/755/2037/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012652 від 02.08.2013 року, -
за участю учасників кримінального провадження:
особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаною скаргою в якій просить зобов?язати орган досудового розслідування Київську місцеву прокуратуру №4 /прокуратуру Дніпровського району м. Києва/, Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, слідчий відділ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 ?яненка проводити досудове розслідування кримінального провадження №0012652 від 02.08.2013 року, здійснювати процесуальні, слідчі, розшукові дії, допитати осіб, які не були навмисно допитані у даному кримінальному провадженні, у тому числі провести вилучення документів у товаристві, службових, посадових осіб товариства та інших осіб; визнати рішення, дії, бездіяльність Київської місцевої прокуратури №4, заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 протиправними; визнати рішення, дії, бездіяльність Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 протиправними; скасувати у кримінальному провадженні №0012652 від 02.08.2013 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 21.12.2018 року, відновити та продовжити досудове розслідування; зобов?язати Київську місцеву прокуратуру №4 здійснити контроль, процесуальне керівництво за кримінальним провадженням №0012652 від 02.08.2013 року та порушити кримінальне провадження відносно службових, посадових осіб досудового органу за зловживанням службовим становищем, підробкою документів, іншими злочинами; зобов?язати за бездіяльність, протиправні, незаконні дії органу досудового розслідування, прокуратури, Київської місцевої прокуратури №4, Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві сплатити на його користь шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; здійснити контроль за виконанням судового рішення у кримінальному провадженні №0012652 від 02.08.2013 року.
У судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечував.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, приходить до наступного.
Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення, слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Крім того, згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також у ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у провадженні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебували матеріали кримінального провадження за №0012652 від 02.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
За результатами досудового розслідування, 21.12.2018 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 виніс постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Постанова про закриття кримінального провадження, слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 ?яненком мотивована тим, що у ході досудового розслідування здобути докази вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ТОВ «Український рибопромисловий концерн» не виявилось можливим.
Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує наступне.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Із норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
У той же час, відповідно до вимог ст.110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Із положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.
За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга у цій частині підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню.
Щодо вимог про поновлення досудового розслідування і проведення процесуальних, слідчих дій, допиту осіб, які не були навмисно допитані у даному кримінальному провадженні, у тому числі проведення вилучення документів у товариства, службових, посадових осіб товариства та інших осіб, про зобов?язання Київської місцевої прокуратури №4 здійснити контроль та процесуальне керівництво за кримінальним провадженням №0012652 від 02.08.2013 року, про порушення кримінального провадження відносно службових, посадових осіб досудового органу за зловживанням службовим становищем, підробкою документів та іншими злочинами, про зобов?язання сплатити Київській місцевій прокуратурі №4 та Дніпровському управлінню поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 шкоду завдану бездіяльністю, протиправними, незаконними діями органом досудового розслідування, у розмірі 50 000,00 грн., то відповідно до ч.2 ст.38 КПК України, досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою.
У силу ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Слідчий, прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення /ст.94 КПК України/.
Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне /ч.1 ч.3 ст.110 КПК України/.
Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Разом з тим визнання рішень, дій, бездіяльності прокурорів та слідчих протиправними КПК України не передбачено, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що в цій частині скарга задоволенню не підлягає.
Вимога ОСОБА_3 про здійснення контролю за виконанням судового рішення у кримінальному провадженні №0012652 від 02.08.2013 року, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п.19 ч.1 ст.3 КПК України, сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.
Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні /п.18 ч.1 ст.3 КПК України/.
Норма ч.3 ст.26 КПК України вказує на те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
До компетенції слідчого судді за Кримінально-процесуальним кодексом України належать три групи питань: розгляд клопотань та надання дозволу на проведення слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, які обмежують права і свободи людини та контроль за їх провадженням; надання дозволу на застосування та контроль застосування запобіжних та інших заходів кримінально-процесуального примусу; розгляд скарг на дії (бездіяльність) та рішення органів досудового розслідування та прокурора.
Крім того, відповідно до ст.307 КПК України, слідчий суддя, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, постановляє ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Керуючись ст. ст. 214, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012652 від 02.08.2013 року задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_9 , про закриття кримінального провадження від 21.12.2018 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012652 від 02.08.2013 року.
В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя