11-сс/804/162/20
221/9318/19

Слідчий суддя: Мохов Є.І.
Доповідач: Куракова В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Куракової В.В.

суддів Топчій Т.В., Свіягіної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Костоманової А.Є.

прокурора Сластіна М.С.

захисника Лісодіда О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Лісодіда О.В., який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , на ухвалу слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 06 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Турківського району Львівської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця в/ч С0011, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

За № 0001979 кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України від 12.12.2019 року внесено до ЄРДР.

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 підозрюється в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Ухвалою слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 06 березня 2020 року було задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_1 терміном на 38 діб, тобто до 12 квітня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Лісодід О.В. вказує, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не було доведено ризиків: переховування від органу досудового розслідування, перешкоджання встановленню істини по справі та впливання на свідків. Звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_1 раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, після потрапляння до слідчого ізолятору став хворіти (травма ока), тож потребує лікування в спеціалізованій установі. Вказує, що підозрюваний ОСОБА_1 має заслуги перед батьківщиною, має статус учасника бойових дій. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та прийняти нову, якою змінити підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження

Захисник Лісодід О.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Слідчий суддя при продовженні застосування запобіжного заходу дотримався вимог ст.ст. 197, 199 КПК України належним чином та врахував ризики, визначені ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_1 підозрюється за ч. 1 ст. 115 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів відмічає, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що наявність заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не зменшилась, що дає достатні підстави слідчому судді для продовження строку тримання під вартою.

При продовженні ОСОБА_1 строку тримання під вартою, слідчим суддею було встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що він може здійснити хоча б одну з дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовжуючи строк застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на значний строк.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і не підлягаючими задоволенню доводи апеляційної скарги про необхідність скасування або зміни запобіжного заходу.

З моменту обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу і на час продовження запобіжного заходу, а також на момент розгляду вказаного питання судом апеляційної інстанції ризики, передбачені ст. 177 КПК Україні, і наведені слідчим в клопотанні не зменшилися, що підтвердив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені обставини, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб ОСОБА_1 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжувати протиправну діяльність обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 12 квітня 2020 року.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , врахував як наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного, соціальні зв`язки якого є непереконливими, адже він не має постійно місця проживання на території Донецької області, де відбувається досудове розслідування кримінального провадження відносно нього, підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, предметом якого є життя та здоров`я особи. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину відносно військовослужбовця при виконанні останнім обов`язків з захисту незалежності та територіальної цілісності України, тому, на переконання колегії суддів, наявність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_1 не зменшує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, усі вони обґрунтовано покладені у висновок слідчого судді про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 ..

Колегія суддів погоджується, що прокурором доведено як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, про що свідчать додані до клопотання матеріали.

Слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що на даний час підозра ОСОБА_1 є обґрунтованою, доводиться доданими стороною обвинувачення до клопотання доказами.

В рамках даного кримінального провадження необхідно провести ряд процесуальних дій, таких як: отримати висновок судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_2 , виконати інші слідчо-розшукові дії, повідомити про зміну раніше повідомленої підозри, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Враховуючи співвідношення доцільності подальшого застосування тримання під вартою з особливістю тих дій, які слід провести для завершення досудового розслідування, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 , оскільки заявлені ризики не зменшилися, що виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою і погоджує його.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_1 отримував копію обвинувального акту, знає анкетні дані свідків та місце їх проживання, а також враховуючи, що будучи військовослужбовцем, підозрюваний ОСОБА_1 має навички володіння зброєю та володіє спеціальними навичками рукопашного бою, колегія суддів вважає, що існування ризику впливу на свідків в даному кримінальному провадженні наразі беззастережне.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо відсутності ризику перешкоджання встановленню істини по справі, колегія суддів вказує на наступне. Оскільки на даний час не завершено експертне дослідження трупу ОСОБА_2 та не встановлено на підставі висновку експерту причини смерті останнього, підозрюваний ОСОБА_1 у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який може перешкоджати судовому експерту. Так само підозрюваний ОСОБА_1 у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом затягування розумності строків виконання процесуальних дій та зловживання своїми процесуальними правами. За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що вищевказаний ризик, передбачений ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні безумовно має свій вияв. Доводи апеляційної скарги про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків не мають матеріального (закріпленого у якості документу) підтвердження, крім того, на думку колегії суддів навіть наявність міцних соціальних зв`язків, заслуг перед батьківщиною та статусу учасника бойових дій в даному кримінальному провадженні не зменшує існування встановлених під час апеляційного розгляду ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі захисник Лісодід О.В. вказує про поганий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_1 та неможливість отримати медичну допомогу в умовах СІЗО. Дані доводи захисника не знайшли свого документального підтвердження. Крім того, діючим законодавством України в сфері забезпечення медичної допомоги особам, які утримуються в слідчих ізоляторах, передбачена можливість отримання професійної медичної допомоги та отримання медикаментозної підтримки, даний обов`язок на підставі ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20 вересня 2000 року № 192 покладено на адміністрацію слідчого ізолятору. Згідно п. 1.6 Положення Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 травня 2018 року № 1526/5, медична частина Маріупольського слідчого ізолятору є відокремленим структурним підрозділом Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, до функцій якої віднесено виконання вищезазначених обов`язків. Відповідно до п. 2.3 розділу 2 "Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту", затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 212/20525 - медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним, а тому ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою винесена законно та обґрунтовано, з врахуванням вимог, встановлених КПК України, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Лісодіда О.В., який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Волноваського районного суду Донецької області від 06 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 залишити без змін.

Судді: