1 із 4 Провадження №1-КП/303/54/20
Справа №303/3561/19
Номер рядка статистичного звіту 93
вирок
31 січня 2020 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючої ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево кримінальне провадження №0002797 стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,
обвинуваченого за частиною 2 статті 185 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
23 листопада 2018 року о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщення квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілої ОСОБА_5 таємно викрав жіночу сумку «ONEPOLAR W5629» чорного кольору, бувшу в користування, вартістю 871 гривень 20 копійок, в середині якої знаходилась парасолька марки «МК 1650, бувша в користуванні, вартістю 170 гривень 20 копійок, плоский перфорований ключ до циліндричного замка, вартістю 30 гривень 00 копійок, ключ до циліндричного замка типу «англійський», вартістю 30 гривень 00 копійок, штани жіночі «Sealine 410-1262» бувші в користуванні, вартістю 117 гривень 50 копійок, бувший в користуванні жіночий халат «Трикомир», вартістю 157 гривень 50 копійок, грошові кошти в сумі 200 гривень 00 копійок, паспорт громадянина України, паспорт для виїзду за кордон та трудова книжка на ім`я ОСОБА_5 .
Своїми діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1576 гривень 20 копійок.
Вказані вище дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 2 статті 185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив що викладені вище факти та обставини вчинення злочину, відповідають дійсності. Дійсно, 23 листопада 2018 року пізно ввечері, скориставшись тим що є непоміченим для потерплої ОСОБА_5 у приміщення квартири АДРЕСА_2 , таємно викрав належну їй жіночу сумку з особистими речами та

2 із 4
грошима. Зазначив, що додатково нічого не може повідомити.
Суд враховує позицію потерпілої, яка не зверталися до суду з цивільним позовом. До суду звернулася з клопотанням про здійснення судового розгляду в її відсутності, міру покарання, яку необхідно обрати обвинуваченому, за вчинений злочин, залишила на розсуд суду.
На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Слід зазначити, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини справи, при яких обвинувачений заволодів, належними потерпілій речами.
Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд приходить до наступного.
Відповідно до частини 1 статті 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04 квітня 2010 року за №7 за змістом статті 32 КК України повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК України і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.
Судом встановлено, що в провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження в якому ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 185 КК України (кримінальне провадження №0002675 від 20 листопада 2018 року)
Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 185 КК України - а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого підтверджується, що останній раніше не судимий в порядку статті 89 КК України, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Позиції учасників судового розгляду.
Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за частиною 2 статті 185 КК України у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі із застосуванням статей 75,76 КК України.

3 із 4
Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не заперечуючи проти запропонованої прокурором міри покарання, просив суд його суворо не карати.
Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 65-67 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Пунктом 3 зазначеної вище Постанови визначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він скоїв злочин, передбачений частиною 2 статті 185 КК України, який в силу статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин у зв`язку з важким матеріальним становищем, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів призначити йому покарання в межах санкції статті.
При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення злочину, за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статтей 75,76 КК України.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, обраний на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року скасувати.
Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

4 із 4
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем його проживання.
Запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю стосовно ОСОБА_3 - скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1