Справа № 447/773/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/407/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 1.12.2017 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та відповідно до ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання - 18.06.2017 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано період попереднього ув`язення з 18.06.2017 року по 23.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Кінець строку відбування покарання - 13.03.2023 року.

Начальник Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким стосовно засудженого ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме на виправні роботи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 зазначає, що висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні ст. 82 КК України. Свої висновки суд першої інстанції обгрунтував тим, що ОСОБА_7 прибув у ВК № 50 тільки 4 травня 2018 року, заохочення отримав 3 жовтня 2018 року незадовго до звернення з поданням про застосування ст. 82 КК України (за 4 місяці), а також, що він вчинив злочини за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України. Викладене в оскаржуваній ухвалі суперечить вимогам КК України, який передбачає лише 2 умови для застосування норми ст. 82 КК України. Вважає такі висновки суду першої інстанції незаконними та такими, що порушують, як конституційні права ОСОБА_7 , так і його права згідно ст. ст. 5, 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, який також підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали подання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Відмовляючи в задоволенні вищевказаного подання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 прибув у Миколаївську ВК № 50 лише 4 травня 2018 року, заохочення він отримав 3 жовтня 2018 року незадовго до моменту звернення з поданням до суду та суду не надано достатньо доказів того, що засуджений став на шлях виправлення.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а також фактично відбув не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженого повинен грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Із довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_7 про наявність заохочень і дисциплінарних стягнень за період відбування покарання у ДУ «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» вбачається, що ОСОБА_9 отримав лише одне заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи згідно наказу № 146 від 3 жовтня 2018 року. З поданням про заміну засудженому ОСОБА_9 покарання на більш м`яке адміністрація установи виконання покарань звернулася у квітні 2019 року.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен грунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі, висновок адміністрації установи і спостережної комісії про те, що ОСОБА_7 за період часу перебування у даній виправній колонії (з 4.05.2018 року по 20.02.2019 року) довів своє виправлення не відповідає даним матеріалів подання, які в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 є передчасним, а поведінка засудженого потребує подальшого спостереження за такою.
Тому доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні подання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким визнаються колегією суддів як необгрунтовані.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 - необгрунтованою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4