справа № 732/573/19
провадження № 1-кп/732/2/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

в присутності

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городня кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , уродженки с. Кемське Казачинського району Красноярського краю РФ, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 , вдови, не працює, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 завдала умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_8 небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

26 січня 2019 року, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у власному будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , діючи умисно, у ході сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_8 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла ОСОБА_8 один удар ножем в область живота, спричинивши йому тілесні ушкодження, у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні черевної стінки зліва, що служать початком ранового каналу, який проходить через шкіру, підшкірну клітковину, парієтальну очеревину, стінку тонкого кишечника, брижу товстого та тонкого кишківника, закінчується в корені брижі тонкого кишківника, які згідно висновку експерта № 138 від 28.02.2019 року могли утворитись від дії колюче-ріжучого знаряддя типа ножа, мають прямий причинний зв`язок із причиною смерті та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 год. 30 хв. помер в хірургічному відділенні Городнянської центральної районної лікарні.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 на стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами вину визнала частково та показала, що 26.01.2019 року вони з її чоловіком ОСОБА_8 вирішили різати свиню, яку виростили. Допомагати приїхали їхній син ОСОБА_9 , їхня донька ОСОБА_10 зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , брат обвинуваченої ОСОБА_12 , а також подруга обвинуваченої ОСОБА_13 . Близько 15 години 00 хвилин всі закінчили працювати, пообідали. Під час обіду всі трішки вжили спиртного, окрім ОСОБА_11 , який був за кермом. Її чоловік ОСОБА_8 вживав спиртне з ранку та під час обіду, від вжитого алкоголю він сильно сп`янів та почав чіплятися до неї. Вона сама майже не випивала, оскільки є гіпертоніком та алкоголь їй протипоказаний. Після обіду родичі роз`їхалися, ОСОБА_13 допомогла прибрати та теж пішла, вдома залишились вона та її чоловік. Близько 17.00 год. вона знаходилася в прихожій кімнаті, де різала м`ясо. В цей час її чоловік ОСОБА_8 почав сваритися. Вона в свою чергу благала його заспокоїтися та піти спати, але він її не слухав та продовжував ображати її. В ході сварки чоловік підійшов до неї ззаду, смикнув її за волосся та вдарив по голові в область потилиці. В цей момент вона перебувала біля столу з ножем в правій руці, яким різала м`ясо. Чоловік боляче схопив її за волосся та потягнув і почав повертати. Від болю вона напружилася та не випустила ніж, а міцно тримала його в руці. Вона хотіла відштовхнути чоловіка, але він наблизився до неї, та оскільки відстань між ними була незначна, в процесі наступального руху потерпілого ніж, який був зажатий в її руці, увійшов в живіт потерпілого. Події, які відбувалися після цього, вона майже не пам`ятає, оскільки в цей момент їй стало зле через те, що сталося, і вона у стані хвилювання вибігла на двір та почала кричати, що вона зарізала свого чоловіка, просила, щоб хтось викликав швидку. У дворі її ніхто не почув, тому вона вибігла на вулицю та почала знову кричати те саме. Пам`ятає, що телефонувала подрузі та родичам та повідомила про випадок. Після цього з`явилися її подруга ОСОБА_13 , сусіди карета швидкої допомоги. Чоловіка забрали до лікарні, де прооперували. Вночі повідомили, що чоловік в лікарні помер. Обвинувачена наголосила на тому, що її чоловік ОСОБА_8 останні декілька років зловживав спиртними напоями, на грунті чого постійно конфліктував з нею та застосовував до неї насильство, яке виражалося у завданні їй побоїв та мордуванні. Вона терпіла його поведінку, оскільки вони прожили разом багато років, мали спільних дітей та онуків. Стверджує, що не мала ні умислу позбавляти життя свого чоловіка ОСОБА_8 , ні заподіяти йому тілесне ушкодження. Удар в живіт був спричинений внаслідок хаотичного руху потерпілого, після того, як п`яний чоловік несподіванно схопив її за волосся та розвертав до себе. До скоєння правопорушення вона не готувалася, ніж був в її руках, оскільки вона різала м`ясо. Зі свого місця (коло столу, де різала ножем м`ясо) вона не відходила, назустріч потерпілому не йшла, а він сам розвертав її. Події відбулися блискавично швидко в обмеженому просторі (прихожа кімната) і вона навіть не усвідомила, що насправді відбулося, адже зрозуміла, що поранила чоловіка тільки після отриманих ушкоджень. Удар відбувся, коли чоловік розвертав її до себе. Вона, будучи переляканою діями і поведінкою чоловіка, міцно затисла у руці виставлений перед нею ніж. Усвідомивши скоєне, вона одразу повідомила інших осіб. У тому, що сталося, обвинувачена розкаюється, нанесення удару відбулося ненавмисно.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на відсутність належних і допустимих доказів вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого діяння, в судовому засіданні вказав на наявність підстав для постановлення виправдувального вироку з огляду на те, що будь-якого умислу на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, від яких останній помер, у обвинуваченої не було. При нанесенні хаотичного удару в живіт обвинувачена не могла передбачити можливість заподіяння тілесного ушкодження, не могла передбачити смерть ОСОБА_8 від таких дій і не бажала її настання, нанесення удару відбулося ненавмисно, супроводжувалося наступальними діями з боку потерпілого в момент заподіяння останнім тілесних ушкоджень обвинуваченій. Отримані тяжкі тілесні ушкодження були спровоковані діями самого потерпілого, який здійснював напад. Під час створення реальної загрози заподіяння їй тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_8 обвинувачена була обмежена у виборі засобів припинення злочинних посягань щодо неї.

Оцінивши доводи обвинуваченої, суд позицію сторони захисту сприймає критично. При цьому ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Доведення винуватості покладається на сторону обвинувачення.

У судовому засіданні досліджено докази обвинувачення і захисту. Під час постановлення вироку в нарадчій кімнаті проведено детальний аналіз показань обвинуваченої у взаємозв`язку із показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , висновками судових експертиз та їх роз`ясненнями експертами в судовому засіданні. Одночасно судом з`ясовано фактичні дані, що містяться в таких показаннях та ті, які відображені у протоколах з додатками слідчих дій, а також висновках експертів, оцінено надані докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст. 368 КПК України. За результатами проведеної оцінки суд дійшов висновку, що пред`явлене обвинувачення є обґрунтованим, а його обсяг об`єктивно підтверджений наступними дослідженими в судовому засіданні доказами у справі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 27.01.2019 року йому зателефонували родичі та повідомили, що його брат ОСОБА_8 отримав ножове поранення, яке йому спричинила обвинувачена. Після проведеної операції брат помер в лікарні. Обвинувачена просила у нього вибачення. Оскільки брата вже не повернути, просив суворо обвинувачену не карати, призначивши умовну міру покарання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 (донька обвинуваченої) показала, що потерпілий ОСОБА_8 (її батько) останні роки зловживав спиртними напоями, між батьками часто виникали конфлікти. Коли батько бив матір, остання у свою чергу з цього приводу нікуди не зверталася, не скаржилася, терпіла його насилля. 26.01.2019 року вона з чоловіком приїздила до батьків допомагати різати кабана. Батько з ранку був на підпитку, та ще за обідом вживав горілку, тому сп`янів та чіплявся до матері. Але за їх присутності в будинку скандалу між батьками не було. Після обіду вони з чоловіком поїхали до себе додому, в будинку батьків залишалась ОСОБА_13 , яка допомагала матері прибрати. Приїхавши додому, вона відпочивала, але невздовзі їй повідомив її чоловік, що телефонували й сказали, що матір поранила батька. Вони з чоловіком приїхали до батьків та побачили матір, яка перебувала у істериці, плакала та казала, що не хотіла завдавати батьку тілесних ушкоджень, так вийшло випадково. Батько лежав на ліжку. Лікарі швидкої медичної допомоги забрали батька до лікарні, де він після операції помер вночі.

Свідок ОСОБА_9 (син обвинуваченої) в судовому засіданні показав, що його батько ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння неодноразово проявляв агресію до обвинуваченої, провокував сварки з нею. 26.01.2019 року, коли вони з родичами перебували вдома у його батьків та допомагали останнім різати кабана, батько також перебував у нетверезому стані та виражав матері невдоволення, але все обійшлося без сварки. Після обіду всі родичі роз`їхалися. Він також поїхав. Через деякий час йому зателефонували та повідомили, що матір порізала батька ножем.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що 26.01.2019р. в вечірній час він разом зі своєю дружиною прийшов до будинку ОСОБА_16 , оскільки його покликала на допомогу ОСОБА_13 . В будинку він побачив обвинувачену, яка билася в істериці та кричала, що вдарила чоловіка ножем. Потерпілий лежав в кімнаті на дивані та був без свідомості. Він викликав швидку медичну допомогу та був присутній в будинку до її приїзду. Також свідок показав, що за час спільного проживання між подружжям ОСОБА_16 на грунті зловживання потерпілим алкоголю часто виникали сварки та конфлікти, під час яких потерпілий ОСОБА_8 нецензурно ображав обвинувачену, кричав на неї. Остання неодноразово скарживася і на отримання побоїв від чоловіка.

Аналогічні показання надала в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка показала, що разом з ОСОБА_14 перебувала 26.01.2019 року в вечірній час в будинку їхніх сусідів ОСОБА_16 та бачила обвинувачену після правопорушення, яка весь час плакала, була сильно схвильована та казала, що завдавати тілесні ушкодження чоловіку не бажала, це відбулося раптово, коли він тягнув її за волосся. Свідок також підтвердила, що між ОСОБА_16 часто відбувалися сварки, які ініціював потерпілий ОСОБА_8 , обвинувачена неодноразово скаржилась на те, що чоловік її бив.

Свідок ОСОБА_13 показала, що 26.01.2019 року вона на прохання обвинуваченої допомагала останній розробити м`ясо кабана. Також допомагати приїхали родичі подружжя ОСОБА_16 , які після обіду роз`їхалися. Вона залишилась допомогти обвинуваченій прибрати. Потерпілий того дня багато пив спиртного, чіплявся до обвинуваченої, але остання його вгамовувала. Коли вона пішла до себе додому, обвинувачена та потерпілий залишались удвох. За декілька хвилин їй зателефонувала обвинувачена, яка кричала та плакала. Розуміючи, що потрібна допомога, вона повернулась до будинку ОСОБА_16 , покликала їхніх сусідів на допомогу та зайшла в будинок, де побачила обвинувачену, яку трусило, та яка казала, що чоловік бився. Побачивши потерпілого, свідок ОСОБА_14 викликав швидку, яка відвезла потерпілого в лікарню.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 26.01.2019 року о 19-19 год. до Городнянського відділення поліції по телефону надійшло повідомлення від чергової медсестри ОСОБА_17 про те, що до лікарні доставлений ОСОБА_8 , мешканець м. Городня з діагнозом проникаюче ножове поранення черевної порожнини. (т.1 а.с.108)

Дослідженням протоколу огляду місця події від 26.01.2019 року з фототаблицями до нього, встановлено, що подія мала місце в будинку АДРЕСА_2 , в коридорі та кухні якого виявлено та вилучено ножі зі слідами бурого кольору (т.1 а.с. 110-116);

З дослідженого протоколу огляду предметів від 27.01.2019 року з фототаблицями до нього встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 , в кімнаті на дивані виявлено сліди та фрагменти речовини бурого кольору, на виданому ОСОБА_6 одязі виявлено сліди та фрагменти речовини бурого кольору. Під час огляду предметів вилучено речі обвинуваченої зі слідами бурого кольору (т.1 а.с. 117-122);

Дослідженням лікарського свідоцтва про смерть №156 від 28.01.2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причина смерті колото-різане поранення живота з ушкодженням судин черевної порожнини. (т.1 а.с.181)

За даними протоколу від 28.01.2019 року та фототаблиць до цього протоколу при огляді 28.01.2019 року о 13-10 год. трупа ОСОБА_8 в ділянці живота потерпілого виявлено накладення марлевих медичних пов`язок. (т.1 а.с. 125-126);

З дослідженого висновку судово-медичної експертизи №138 від 28.01.2019-28.02.2019 року встановлено, що при експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана на передній поверхні черевної стінки зліва, що служить початком ранового каналу, який проходить шкіру, підшкірну клітковину, парієтальну очеревину, стінку тонкого кишечника, брижу товстого та тонкого кишківника, закінчується в корені брижі тонкого кишківника, могли утворитись від дії колюче-ріжучого знаряддя типа ножа, 26.01.2019р.; тілесне ушкодження має прямий причинний зв`язок із причиною смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою безпечності для життя в момент спричинення. Смерть ОСОБА_8 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок колото-різаного поранення живота із ушкодженням судин брижі кишечника. Наведений висновок щодо причини смерті підтверджується наявністю вищевказаних тілесних ушкоджень, 2500 мл рідкої крові в черевній порожнині (за даними історії хвороби), сліди рідкої корові в порожнинах серця та великих судин, блідість шкіри та трупних плям, різке малокров`я внутрішніх органів. При дослідженні трупа виявлені ознаки хірургічної обробки рани передньої черевної стінки в процесі надання медичної допомоги потерпілому. Таким чином достеменно встановити форму, конфігурацію та розміри предмету, яким були завдані тілесні ушкодження, не представляється можливим. Напрям раневого каналу, що є продовженням колото-різаної рани живота - спереду назад, зліва направо та дещо зверху вниз. Після отримання комплексу тілесних ушкоджень до смерті міг пройти тривалий проміжок часу від 9 до 15 годин. За наявними суто судово-медичними даними достеменно встановити позу потерпілого та їх взаєморозташування з нападником - не представляється можливим. Під час отримання поранення живота потерпілий знаходився передньою поверхнею тіла до травмуючого предмета з колюче-ріжучими властивостями. Кров трупа гр ОСОБА_8 ,1957 р.н.. відноситься до групи 0(1) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за серологічною системою АВ0. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа гр. ОСОБА_8 етанол виявлено в концентрації 1.3 г/л, що у живої людини може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння. (т.1 а.с. 190-195)

З дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 27.01.2019 року та відеозапису, що міститься на відеодиску, який є додатком до протоколу, встановлено, що в ході проведення слідчого експерименту обвинувачена ОСОБА_6 розповіла та показала, за яких обставин відбувся конфлікт між нею та ОСОБА_8 , та зазначила, що 26 січня 2019 року в будинку за місцем її проживання між нею та її чоловіком виник конфлікт, під час якого він ображав її нецензурними словами. В той час як вона різала м`ясо, до неї з кулаками кинувся ОСОБА_8 , який вдарив її по голові, схопив за волосся та почав розвертати до себе. Вона тримала в правій руці ніж, який виставила перед собою, в цей момент потерпілий наблизився до неї та животом наштирхнувся самовільно на ніж. (т.1 а.с. 133-140)

З висновку судово-цитилогічної експертизи № 57 від 13.02.2019 року встановлено, що в слідах на ножах (об.№1,2,3,4), вилучених під час огляду місця події, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , знайдено кров. При встановленні видової приналежності крові у слідах (об.№1) виявлені білки людини і свині, в (об.№2,3,4) виявлено білок свині. Групова належність крові в слідах (об.№1) не встановлювалась через присутність чужорідного білка. (т.1а.с. 209-210 зв.)

З дослідженого висновку додаткової судово-медичної експертизи № від 252 від 18.03.2019 року (додаткова до №138 від 28.01-28.02.2019 року) встановлено, що з урахуванням відеозапису слідчого експерименту від 19.02.2019р. експерт дійшов висновку, що тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота не могли утворитись за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту від 19.02.2019 року, а саме при повороті підозрюваної ОСОБА_6 до потерпілого, тримаючи перед собою ніж в правій руці, без упора та не завдаючи удару. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота могли утворитись, в тому числі, внаслідок удару ножем, однак достеменно встановити форму, конфігурацію та розміри предмету, яким були завдані тілесні ушкодження не представляється можливим. (т.1 а.с.227-233)

З висновку комісійної судово-медичної експертизи №45 від 23.10.2019 року встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота не могли утворитись за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту від 19.02.2019 року, а саме шляхом самовільного наштовхання потерпілим ОСОБА_8 на ніж, зафіксований у правій руці обвинуваченої. Медична допомога потерпілому ОСОБА_8 в умовах Городнянської ЦРЛ була надана правильно та в повному обсязі (т.2 а.с.116)

За даними висновку судово-психіатричної експертизи експерта № 115 від 12.03.2019 р. клінічних ознак психічного захворювання і тимчасового розладу психічної діяльності в досліджуваних періодах часу ОСОБА_6 не виявлено; на час кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, психічного розладу не виявлено, за своїм психічним станом вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними; під час судово-психіатричного експертного дослідження психічним розладом ОСОБА_6 не страждала, у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходиться, їй не показане застосування примусових заходів медичного характеру. (т.1 а.с.221-224)

Дослідженням висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 696/22 від 21.01.2020 року встановлено, що ОСОБА_6 в момент вчинення інкримінованого діяння перебувала в стані емоційної напруги, який при цьому, не позбавляв її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. На обгрунтування висновку експерт послалася на те, що характер поведінкових проявів обвинуваченої істотно не змінювався протягом усього часу протікання інкримінованої ситуації, так як обвинувачена досить детально описала поведінку як свою, так і потерпілого в інкримінованій ситуації, а також ціль своєї поведінки (зі слів обвинуваченої хотіла відштовхнути потерпілого), яка повністю знімає афективність її стану. В подальшому поведінка обвинуваченої в інкримінованій ситуації набувала ознаки підвищеної емоційної напруги, що характеризувалася ознаками часткової дезорганізації її поведінки унаслідок переваги афективних переживань над раціональним осмисленням ситуації. Особливості динаміки емоційного стану обвинуваченої на період кримінального правопорушення, у вчинені якого вона обвинувачується, що виявляють ознаки емоційної напруги, по силі і глибині не доходять до рівня афекту, оскільки характер її поведінкових проявів істотно не змінюється протягом усього часу протікання всієї інкримінованої їй ситуації, а саме її дії були ціленаправлені, які вказують на відсутність звуженості свідомості. Її стан визначався власною (суб`єктивною) реакцією на ситуацію з ознаками зниженого емоційно-вольового контролю, підвищеною дратівливістю і агресивністю. Сама ж обвинувачена досить детально описує свою поведінку після ситуації, що трапилася, яка в свою чергу не дає можливості кваліфікувати даний стан, на період інкримінованої дії в поняттях фізіологічного афекту. Після інкримінованої ситуації обвинувачена контролювала ситуацію до того часу, поки не з`явилися інші особи. Психологічний стан після інкримінованої ситуації може вкладатися в її особистісну реакцію на ситуацію яка могла супроводжуватися підвищеним емоційним реагуванням(т.2 а.с. 202-209).

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_18 КЗ „Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи показав, що всі виявлені на трупі ОСОБА_8 тілесні ушкодження були описані ним у висновках № 138 від 28.02.2019 року та №252 від 18.03.2019 року, які він підтримує в повному обсязі. Смерть ОСОБА_8 наступила від масивної крововтрати, що виникла внаслідок колото-різаного поранення живота із ушкодженням судин брижі кишечника. Вважає неймовірним, що ОСОБА_8 сам наткнувся на ніж. Спричинення тілесних ушкоджень, що виникли у ОСОБА_8 , за обставин, описаних обвинуваченою під час слідчого експерименту, тобто без упора та не завдаючи удару, експерт вважає неможливим. Свою позицію обгрунтовував тим, що глибина раневого каналу може свідчити про те, що таке проникаюче поранення утворилося від цілеспрямованих дій із прикладанням значної фізичної сили.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_19 КЗ „Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи підтримав в повному обсязі висновки, викладені за наслідками проведення комісійної судово-медичної експертизи №45 від 23.10.2019 року, вказав, що медична допомога потерпілому ОСОБА_8 при проведенні оперативного втручання 26.01.2019 року надана кваліфіковано, вчасно та з урахуванням стану паціента.

Допитана в судовому засіданні експерт-психолог ОСОБА_20 підтримала в повному обсязі висновки, викладені нею за наслідками проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 696/22 від 21.01.2020 року, вказала, що поведінка обвинуваченої не мала ознак афекту.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченої та спростовують її пояснення про те, що вона не заподіювала потерпілому умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченої, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано правильно.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження - це умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2)наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів. Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене поданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України може наставати у тому разі, коли тяжкий характер ушкодження охоплювався наміром винного і коли цей наслідок ним передбачався. Така відповідальність настає за умови, що при вчиненні діяння винний передбачав заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також передбачав можливість настання смерті, але легковажно розраховував на її відвернення, або якщо не передбачав можливості настання смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Дослідженими в судовому засіданні доказами по справі (висновками судово-медичних експертиз № 138 від 28.01-28.02.2019 року, № 252 від 18.03.2019 року, № 45 від 23.10.2019 року, судово-психіатричної та судової психолого-психіатричної експертиз №115 від 12.03.2019 року, № 696/22 від 21.01.2020 року, показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_18 , експерта-психолога ОСОБА_20 ) підтверджується, що обвинувачена ОСОБА_6 у ході конфлікту з чоловіком ОСОБА_8 усвідомлюючи значення своїх дій, умисно нанесла останньому один удар ножем в ділянку живота, чим спричинила колото-різане ушкодження живота із ушкодженням судин брижі кишечника, внаслідок чого у ОСОБА_8 розпочалася масивна крововтрата; причиною смерті ОСОБА_8 є масивна крововтрата, що виникла внаслідок колото-різаного поранення живота із ушкодженням судин брижі кишечника. Вказана травма могла утворитись від дії колюче-ріжучого знаряддя типа ножа, 26.01.2019р., має прямий причинний зв`язок із причиною смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою безпечності для життя в момент спричинення. _Утворення_вказаного тілесного ушкодження за обставин, описаних обвинуваченою, тобто без упора та не завдаючи удару, експерти вважають неможливим.

Наведені висновки судово-медичних експертиз, проведених висококваліфікованими експертами, роз`яснені експертами у судовому засіданні, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні матеріалів кримінальної справи, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані, викладені у висновках, відносяться до справи і мають доказове значення. Тому дані висновки можливо покласти в основу прийнятого рішення.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченої, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_8 при завданні удару клинком ножа у живіт ОСОБА_8 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій та розраховувала на такі можливі наслідки, як шкода здоров`ю потерпілого. При чому тяжкості цих наслідків у її свідомості не було конкретизовано, тобто вона діяла з невизначеним умислом, а тому відповідальність має бути за фактичними наслідками, які настали, - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілого, то в діях обвинуваченої має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

При цьому суд враховує кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Судом встановлено, що між подружжям часто виникали сварки та сімейні конфлікти. Раніше були випадки побиття обвинуваченої ОСОБА_6 її чоловіком ОСОБА_8 . В день події, 26 січня 2019 року потерпілий ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що обєктивно підтверджено висновком судово-медичної експертизи №252 від 18.03.2019 року. (т.1 а.с.233)

Також суд враховує і показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 про відносини подружжя, які передували злочину.

З огляду на викладене та з урахуванням положень кримінального закону суд дійшов висновку про те, що кваліфікація органом досудового розслідування дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, є правильною, а доводи захисника про відсутність у діях обвинуваченої ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - безпідставними.

При призначенні покарання обвинуваченій слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженої є її виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли в суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого не сприятиме виправленню засудженої.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, яке інкримінують обвинуваченій, вона вчинила відносно члена своєї сім`ї. Цю обставину згідно п.6-1 ч. 1 ст. 67 КК України слід визнати такою, що обтяжує покарання.

ОСОБА_6 частково визнала свою вину у вчиненні злочину, у наслідках своїх дій розкаялася.

При цьому суд приймає до уваги, що щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. Судом в посткримінальній поведінці ОСОБА_6 встановлено наявність щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої.

Як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_6 надавала показання, приймала участь у слідчому експерименті, чим сприяла розкриттю злочину.

З боку потерпілого ОСОБА_8 мала місце віктимна поведінка. В момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 перебувала у стані емоційної напруги, викликаному неправомірною поведінкою потерпілого. Раніше ОСОБА_6 ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності не притягалась, злочин вчинила вперше.

Сукупність цих обставин суд відповідно до ст.66 КК України визнає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

За змістом ст. 69 ККУкраїни суд вправі застосувати її положення і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті), лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з обов`язковим урахуванням особи винного.

З урахуванням зазначених обставин, а також особи ОСОБА_6 , яка на даний час має статус безробітної, за останнім місцем роботи та за місцем проживання зарекомендувала себе позитивно й таким чином проявила свою готовність стати на шлях виправлення, раніше не судима, суд дійшов висновку про можливість призначити обвинуваченій покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України у розмірі нижчому від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

В силу ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_6 слід зарахувати строк перебування її під вартою з 27.01.2019 року по 07.02.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Розглядаючи цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Городнянської центральної районної лікарні до обвинуваченої ОСОБА_6 про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 301,13 грн., суд вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки вимоги прокурора ґрунтуються на положеннях ст. 1206 ЦК України, доведені у судовому засіданні письмовими доказами, а саме довідкою Городнянської ЦРЛ про вартість лікування №01-19/466 від 26.03.2019 року (т.2 а.с. 248).

Потерпілим цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Застосований до обвинуваченої запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370-371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня її затримання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін цілодобовий домашній арешт.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання її попереднє ув`язнення в період з 27 січня 2019 року по 07 лютого 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах держави в особі Городнянської центральної районної лікарні Чернігівської області про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 301,13 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету Городнянського району Чернігівської області 301,13 грн. на відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 від злочину.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази: три кухонні ножі (об.№2,3,4), штани жіночі, халат жіночий, светр жіночий, мобільний телефон марки «Nokia» моделі 1280 залишено на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Городнянського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області - повернути ОСОБА_6 , кухоний ніж (об. №1) - знищити.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Городнянський районний суд Чернігівської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1