ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1559/20 Справа № 178/1349/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 31 серпня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31 серпня 2018 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з 31 серпня 2018 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у с. Малософіївці Дніпропетровської області нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло, за наступних обставин.
30 серпня 2018 року приблизно о 21:05 год у ОСОБА_7 , який перебував на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та відповідно з проникненням до зазначеного житла, реалізуючи який ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що в будинку перебуває ОСОБА_9 та його дії починають носити відкритий характер для оточуючих, вибив вхідні двері до вищевказаного будинку та без запрошення власника будинку незаконно проник до нього.
В цей час, почувши звук відкриття вхідних дверей, ОСОБА_9 вийшов у коридор, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, взяв двома руками дерев`яну табуретку, що стояла в коридорі біля вхідних дверей, умисно наніс один удар нею по голові ОСОБА_9 , від чого останній втратив свідомість та впав на підлогу. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , наблизившись до лежачого на підлозі ОСОБА_9 , умисно наніс один удар ногою у ліву частину грудної клітини, від чого потерпілий ОСОБА_9 прийшов до тями, при цьому ОСОБА_7 вимагав у останнього надання грошових коштів та цінностей. Почувши від ОСОБА_9 про відсутність грошових коштів та цінних предметів, ОСОБА_7 не відмовився від реалізації свого злочинного умислу, та діючи умисно, з корисливих мотивів, направився до жилих кімнат будинку з метою відшукання та відкритого викрадення чужого майна, в ході чого в приміщенні однієї із кімнат будинку за шафою ОСОБА_7 знайшов та відкрито викрав майно, що належать потерпілому ОСОБА_9 , тим самим заподіявши останньому майнового збитку на загальну суму, яка становить 1 426 грн. 84 коп.
В подальшому ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ними на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на голові, обличчі, які відносяться до легких тілесних пошкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить звільнити його від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що не було викликано експертів на місце вчинення злочину та потерпілий відмовився від пропозиції поліцейського викликати швидку допомогу та зазначав, що допомоги не потребує. Вважає, що провадження сфабриковано, потерпілий надавав неправдиві покази, відсутні докази на підтвердження факту того, що потерпілий втрачав свідомість, чи того, що він бив потерпілого табуретом. Звертає увагу, що щиро кається, визнає, що штовхнув потерпілого та взяв його речі з метою застави та віддав їх працівнику поліції одразу, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні маленьких дітей.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити його від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням кримінального закону. Зазначає, що потерпілим надавались неправдиві свідчення.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також характер суспільної небезпеки вчиненого злочину. Звертає увагу, що ОСОБА_7 не працює, постійного джерела доходу не має, офіційно не зазначений батьком малолітніх дітей своєї співмешканки, відсутні обставини, що пом`якшують покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просили їх задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

З викладеними в апеляційній скарзі обвинуваченого доводами про те, що він не заволодівав майном ОСОБА_10 шляхом розбою, апеляційний суд не може погодитися.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй скарзі хоч і твердить про те, що зазначеного у вироку майна ОСОБА_10 він не мав наміру на заволодіння майном шляхом розбою і що взяв майно в залог, але водночас він взагалі не оцінює власні дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 3 ст. 187 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 ; показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно яких він частково визнав свою винуватість, при цьому не заперечував, зокрема, факт того, що він дійсно штовхнув потерпілого, від чого той впав, та того, що взяв майно потерпілого, а саме пилосос, мобільний телефон та апарат для вимірювання артеріального тиску і приніс до себе до дому; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події від 31 серпня 2018 року, протоколах проведення слідчих експериментів, протоколі пред`явлення речей для впізнання, протоколі пред`явлення особи для впізнання, висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Твердження обвинуваченого та захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого як розбій, а не як грабіж, є безпідставними, з огляду на таке.

Частина 3 статті 187 КК України, за якою пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 , передбачає відповідальність за розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Частина 3 статті 186 КК України передбачає відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому.

За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Отже, в разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що був врахований судом при кваліфікації дій обвинуваченого.

Так, судом першої інстанції за результатами дослідження доказів у провадженні, зокрема показань обвинуваченого, потерпілого та судово-медичного експерта, беззаперечно встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, який зазнав нападу.

Так, відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , останній частково визнав свою вину та не заперечував, зокрема, того, що коли потерпілий почав його виштовхувати з будинку, він у відповідь штовхнув потерпілого у плече і потерпілий впав на бік і вдарився об щось головою, чи об двері, чи об щось ще, він не бачив, дійсно взяв речі потерпілого мобільний телефон, апарат для вимірювання тиску, пилосос і приніс до себе до дому.

Потерпілий у судовому засіданні суду першої інстанції зазначав, що ОСОБА_7 стукав в двері, він відчинив йому, обвинувачений запитав сина, він відповів що сина не має, зачинив двері та пішов спати, проте десь через 10-15 хв відчинилися двері, які були зачинені на гачок, він пішов подивитися та отримав від нього удар табуреткою по голові, від чого він впав та втратив свідомість, свідомість втратив ненадовго, на декілька секунд, потім ОСОБА_13 вдарив його ногою в серце, він трохи прийшов у себе. Коли він лежав на підлозі, ОСОБА_13 запитав чи є у нього гроші та золото, він відповів, що не має. ОСОБА_7 пішов у хату дивитися і забрав речі: пилосос, мобільний телефон, апарат для вимірювання артеріального тиску.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 підтвердила зазначені в експертизі № 1020-Е від 20 вересня 2018 року висновки та зазначила, що про те, що була втрата свідомості у потерпілого їй відомо зі слів самого потерпілого під час проведення огляду. При ударі табуретом людини по голові, людина може втратити свідомість. Людина може втратити свідомість і від переляку, чимось налякавшись. Механізм отриманих потерпілим травм не суперечить протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та судово-медичного експерта, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Доводи в апеляційних скаргах про недостовірність показань потерпілого у зв`язку з суперечністю його показань є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях потерпілого ОСОБА_9 , які він особисто давав під час судового розгляду, з показаннями, які він давав під час досудового розслідування, пояснюються тим, що з моменту події злочину до допиту потерпілого пройшов значний проміжок часу, а тому його показання можуть містити неточності, які обумовлюються віком потерпілого та особливостями його пам`яті.

Той факт, що потерпілий на пропозицію працівника міліції відмовився від виклику швидкої допомоги, не спростовує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 з фототаблицями до нього останній в присутності статиста та понятих, розповів та показав механізм вчинення розбою та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1020-Е від 20 вересня 2018 року локалізація, характер тілесних ушкоджень у потерпілого могли виникнути за обставин, які вказував на слідчому експерименті потерпілий.

Вказані пояснення та відомості, що містяться у протоколі проведення слідчих експериментів та висновку судово-медичної експертизи, спростовують доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника в частині того, що обвинувачений не наносив потерпілому удару табуреткою по голові та не бив його ногою в грудну клітину, а потерпілий не втрачав свідомість.

З цих підстав доводи в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника про те, що під час заволодіння чужим майном у обвинуваченого не було умислу на розбій, є безпідставними.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками ч. 3 ст. 186 КК України, а тому доводи обвинуваченого та захисника в цій частині є необгрунтованими.

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Виходячи з наведеного, доводи обвинуваченого та захисника, в яких вони стверджують, що ОСОБА_7 не вчиняв зазначеного у вироку злочину, є безпідставними, як і їх доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні розбою і що вирок нібито побудований на припущеннях та неправдивих показаннях потерпілого.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні розбою та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку, як це зазначається в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника.

Не можна погодитися з твердженнями стосовно того, що розгляд провадження відносно ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відсутні у матеріалах провадження і будь-які дані, які б підтвердили посилання обвинуваченого щодо фальсифікації доказів у даному кримінальному провадженні.

Доводи ж обвинуваченого про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, відсутність експерта під час огляду місця вчинення злочину, не встановлено яким чином він міг наносити удари, будучи правшою, а також не було вилучено табурет, яким він наносив удари потерпілому, для встановлення відбитків пальців на ньому, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного з проникненням у житло,відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд приходить до такого висновку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив про відсутність обставин, що помякшують чи обтяжують покарання обвинуваченому.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, скоїв злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд дійшов висновку про можливість не призначати максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 187 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що він раніше не судимий та має на утриманні двох малолітніх дітей, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання обвинуваченого про те, що він добровільно повернув речі потерпілому одразу на вимогу поліцейського, спростовуються протоколом огляду від 31 серпня 2018 року, відповідно до якого під час огляду у обвинуваченого ОСОБА_7 було вилучено мобільний телефон, апарат для вимірювання тиску та пилосос, які в подальшому були впізнані потерпілим під час пред`явлення речей для впізнання.

Не заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 не працює, постійного джерела доходу не має та відсутні обставини, що пом`якшують покарання, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання прокурора про те, що обвинувачений офіційно не зазначений батьком малолітніх дітей своєї співмешканки, мають місце, проте не є підставами для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, чи більш суворого покарання з мотивів, про які зазначено в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній чи більш суворого покарання з мотивів, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4