Справа № 464/3038/19
пр.№ 1-кп/464/21/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який працює у ФОПОСОБА_8 на посаді продавця, судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 01.06.2019 приблизно о 20.00 год., перебуваючи неподалік ринку «Шувар», що на пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові, під час конфлікту, який раптово виник між ним та потерпілим ОСОБА_4 , взявши у праву руку розкладний ніж, маючи умисел на спричинення ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи завдати останньому шкоди здоров`ю, умисно наніс потерпілому розкладним ножем один удар в грудну клітку зліва, спричинивши останньому колото-різану рану грудної клітки зліва, яка приникала в плевральну порожнину з пошкодженням перикарду та ІІІ сегменту верхньої частики лівої легені, гемоперикардит, лівобічний гемо-, пневмоторакс, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненому визнав частково та дав показання про те, що 01.06.2019 приблизно о 20 год. повертався з роботи, на пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові переходив дорогу та не помітив автомобіль, який виїжджав з парковки і майже здійснив на нього наїзд. Після цього сперся на капот автомобіля, а водій почав до нього виражатись нецензурно, на що також йому в такій формі відповів. Після цього він (обвинувачений) почав повертатись для того, щоб продовжувати рух, але в цей момент ОСОБА_4 вибіг з автомобіля на відстань близько півметра від нього та почав наносити удари в голову, тулуб та ноги. Після удару в ногу впав, потім піднявся та ще раз висловився нецензурно в бік потерпілого. Після цього знову хотів покинути місце події, але потерпілий продовжив наносити удари та збив його з ніг. В цей момент від хвилювання та, щоб себе захистити, з кишені витягнув ніж, руків`я якого має форму зажиму для грошей, та, відмахуючись, наніс удари потерпілому. Після цього, потерпілий сів в автомобіль та залишив місце події, через, що він (обвинувачений) не міг знати, які були наслідки для потерпілого. В подальшому, коли, будучи на робочому місці на ринку «Шувар», від знайомого дізнався, що його розшукує поліція, добровільно з`явився та розповів про відомі йому обставини. Також зазначив, що коли витягував з кишені ніж, то такий був у складеному стані, але як саме розкладав та як встиг нанести потерпілому удари від хвилювання конкретно не пригадує та пояснити не може. Підтвердив, що це був саме ніж, який оглянуто в ході судового розгляду. Плям крові у потерпілого, а також те, що останній тримався за лівий бік, не бачив. Свідок ОСОБА_9 , з яким обвинувачений раніше працював, тримаючи його під руку, стримував від подальших дій. Жодних алкогольних напоїв чи наркотичних засобів перед цим не вживав, свій стан може пояснити перевтомою на роботі. З приводу нападу на нього ОСОБА_4 поліцію не повідомляв, в лікарню не звертався. Під час події на допомогу сторонніх осіб не кликав, оскільки таке з ним сталось вперше. Шкодує про вчинене, просить вибачення у ОСОБА_4 , але вважає себе жертвою у цій ситуації та був зобов`язаний захищатись. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди не визнав. В судових дебатах захисник ОСОБА_6 зазначив, що дії обвинуваченого вважає уявною обороною, оскільки реального суспільно небезпечного посягання не було, а ОСОБА_7 помилково вважав що таке існує, у зв`язку з чим вважає, що останнього необхідно виправдати на підставі статей 37, 124 КК України.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненому, винуватість останнього повністю та об`єктивно підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими у ході судового розгляду доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні дав показання про те, що ввечері 01.06.2019 рухався своїм автомобілем на пр. Червоної Калини неподалік ринку «Шувар». Раптово на дорогу безпосередньо перед його автомобілем, створивши аварійну ситуацію, вибіг обвинувачений ОСОБА_7 , якому посигналив, на що почув нецензурну лайку. Після цього обвинувачений підійшов, почав витягувати його з автомобіля та почалась шарпанина. В процесі шарпанини потерпілий відштовхнув обвинуваченого, від чого останній впав, після чого різко встав та накинувся на потерпілого. Після цього, потерпілий відчув біль в ділянці нижче грудей, підняв футболку та побачив кров. В цей час обвинувачений був у неадекватному стані, дуже злий, в руках тримав ніж. Коли почав відходити, то обвинувачений кричав, що вб`є його, заріже. Якийсь чоловік стримував обвинуваченого за руку, а потерпілий в цей момент сів в автомобіль та поїхав в лікарню. Вважає, що обвинувачений міг бути під дією якихось речовин. Обвинувачений завдав два удари майже одночасно, а згодом третій удар, яким, через те, що потерпілому вдалось ухилитись, здійснив поріз від ділянки серця до живота. Внаслідок поранення було пошкоджено легеню, ділянку серця, а саме стінку перикарду, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні близько трьох тижнів. Після перенесеної травми не може піднімати вантаж, масою більше десяти кілограм, вести активний спосіб життя. Вважає, що ОСОБА_7 безумовно бачив у нього кров, однак намагався завдати після цього ще третій удар. Всі удари наносились миттєво, моменту як обвинувачений діставав ніж та його розкладав, не бачив. Вважає, що обвинувачений мав намір його вбити. Також зазначив, що жодних інших спроб припинити конфлікт обвинувачений не вживав, раніше з обвинуваченим знайомий не був, останній відшкодував повністю завдану матеріальну шкоду. До вказаних подій працював періодично та займався фізичною працею. Коли обвинувачений приходив до нього в лікарню, то не бажав з ним розмовляти, оскільки був наляканий. Потерпілий, представник потерпілого ОСОБА_5 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди повністю підтримали. Також просили суд стягнути на користь потерпілого понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дала показання про те, що ввечері 01.06.2019 домовилась про зустріч з потерпілим ОСОБА_4 . Коли під`їжджала до місця зустрічі, зателефонував ОСОБА_4 , почав кричати та сказав, що їде в лікарню, бо йому нанесені тілесні ушкодження та у нього німіє рука. Через кілька днів ОСОБА_4 розповів про обставини події, що трапилась з ним 01.06.2019, повідомив, що нападник погрожував його вбити. Підтвердила, що до потерпілого в лікарню приходив обвинувачений.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 знайомий, оскільки разом з ним працював та перебуває з ним у приязних відносинах. 01.06.2019 ввечері йшов в напрямку зупинки громадського транспорту та, будучи на певній відстані від місця події, біля піцерії на пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові побачив автомобіль, який посигналив ОСОБА_7 , на що останній почав виражатись нецензурною лайкою. В подальшому, підійшовши трохи ближче, побачив, що обвинувачений лежить на землі та подумав, що можливо потерпілий завдав йому удар першим. Коли підійшов ближче, то потерпілий в цей час був біля автомобіля та показував, що в нього під футболкою тече кров. Намагався їх розборонити. Також зазначив, що в процесі конфлікту ОСОБА_7 намагався вдарити потерпілого ногою, потім потерпілий його штовхнув і обвинувачений впав. Потерпілий кричав, що обвинувачений вийшов на дорогу з порушенням правил дорожнього руху. Вважає, що обвинувачений падав двічі, оскільки в один момент раптово зник за автомобілем, що може бути пов`язане з падінням. Запаху алкоголю від обвинуваченого не чув, жодних предметів у нього не бачив. Під час досудового слідства давав показання про те, що ОСОБА_7 був в нетверезому стані, однак в цьому не був впевнений, але вважає, що його дії були незвичними. Коли потерпілий намагався покинути місце події, обвинувачений йому щось кричав, зокрема, запитував куди він йде. Після цього обвинувачений бігав біля магазину та щось викрикував, але що саме, не чув.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав показання про те, що раніше з обвинуваченим та потерпілим знайомий не був. В один з днів червня 2019 року в післяобідній час неподалік ринку «Шувар», перебуваючи на протилежній стороні вулиці на відстані 30-40 метрів, побачив автомобіль «Мазда», який раптово загальмував. З автомобіля вийшов водій та наніс удар в ділянку обличчя чи шиї пішоходу, який від удару впав, або можливо присів. Після криків та шарпанини протягом приблизно однієї хвилини водій відбіг, швидко сів в автомобіль та поїхав. Обвинувачений в цей момент біг до потерпілого. Коли потерпілий поїхав, то обвинувачений, який проходив від нього (свідка) на відстані приблизно десяти метрів, поводив себе дивно, в нього була порушена координація рухів, можливо внаслідок сп`яніння.

Крім цього, винуватість обвинуваченого підтверджується такими доказами:
-повідомленнями зі служби «102» про подію, яка мала місце 01.06.2019 на пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові, в ході якої ОСОБА_4 отримав проникаюче поранення грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та легень (Т. 1 а.с. 145);
-протоколом огляду місця події від 01.06.2019, згідно з яким оглянуто приміщення 8 МКЛ м. Львова, у якому свідок ОСОБА_10 видала слідчому мобільний телефон «Айфон 6» (Т. 1 а.с. 146-147);
-протоколом огляду місця події від 01.06.2019, згідно з яким оглянуто приміщення 8 МКЛ м. Львова та одяг зі слідами РБК та розрізом, виявленим на футболці в ділянці грудей (Т. 1 а.с. 148-150);
-протоколом огляду місця події від 02.06.2019, таблицею №2 та фотознімками до такого, згідно з якими оглянуто транспортний засіб марки «Мазда 6», р.н. НОМЕР_1 , з передніх дверей, правого крила якого вилучено ПЛС зі слідами рук (Т. 1 а.с. 159);
-протоколом огляду місця події від 02.06.2019 та фотознімками до такого, згідно з якими оглянуто місце події, що на пр. Червоної Калини, 36 у м. Львові біля ТЦ «Шувар» та зафіксовано розташування будівель та ряду елементів цієї частини вулиці (Т. 1 а.с. 160-167);
-протоколом огляду предметів від 03.06.2019 та фотознімками до такого, згідно з якими оглянуто мобільний телефон «Айфон 6», який визнано речовим доказом (Т. 1 а.с. 168-174);
-протоколом огляду предметів від 03.06.2019 та фотознімками до такого, згідно з якими оглянуто одяг потерпілого ОСОБА_4 , на якому виявлено сліди речовини бурого кольору та на лівій стороні футболки отвір довжиною 1,5 см, які визнано речовими доказами (Т. 1 а.с. 176-184);
-заявою від 06.06.2019, власноручно написаною ОСОБА_7 , згідно з якою останній добровільно надав слідчому металевий предмет, яким наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 01.06.2019 та свій одяг, у який був одягнений під час вказаних подій, які оглянуто, сфотографовано та визнано речовим доказом (Т. 1 а.с. 185-193)
-висновком Львівського ОБСМЕ судово-медичної експертизи №486 від 14.06.2019 потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до якого останній знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» з 01 до 11 червня 2019 року з діагнозом: «Колото-різані рани грудної клітки справа, проникаюча в плевральну порожнину з пошкодженням перикарду та ІІІ сегменту верхньої частки лівої легені. Гемоперикардит. Лівобічний гемо-, пневмоторакс», з приводу чого йому було проведено оперативне втручання; під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено 3 рубці на грудях зліва сліди загоєних ран та рубець після оперативного втручання; рани утворились від дії загостреного предмета, могли виникнути від дії клинка та леза ножа 01 червня 2019 року; рана, яка проникала в плевральну порожнину з пошкодженням серця та легені і накопиченням крові та повітря в плевральній порожнині відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення; інші рани відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (Т. 1 а.с. 194-195);
-відеозаписами події, які безпосередньо оглянуті в судовому засіданні та визнані речовими доказами, протоколами огляду таких (Т. 1 а.с. 196-202);
-протоколами проведення слідчих експериментів від 11.07.2019 з обвинуваченим ОСОБА_7 та від 12.07.2019 з потерпілим ОСОБА_4 та відеозаписами таких слідчих дій, в ході яких вказані особи детально розповіли та показали відомі кожному з них обставини вчинення злочину, які фактично підтримали в ході судового розгляду (Т. 1 а.с. 217-226);
-речовим доказом металевим зажимом (ножем), на якому в ході експертизи (Т. 1 а.с. 215-216) крові, білка та клітинних елементів крові не виявлено, та який безпосередньо оглянуто в судовому засіданні.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз крові у слідах на футболці, штанах, вилучених у ОСОБА_4 , виявлена кров людини, яка може походити від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою крові, в тому числі від ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 204-214).

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України є правильною, оскільки останній завдав потерпілому ОСОБА_4 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого щодо часткового визнання винуватості у вчиненому та позицію сторони захисту щодо наявності у діях ОСОБА_7 уявної оборони, враховуючи наступне.
Відповідно до положень ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Із аналізу норм КК України випливає, що право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом, така серед іншого повинна бути своєчасною, від реального посягання, а також необхідною та достатньою у відповідній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
В ході судового розгляду, в тому числі з оглянутих відеозаписів події, встановлено, що зупинка потерпілим автомобіля відбулась через раптову появу обвинуваченого на проїзній частині. Після зупинки автомобіля обвинувачений не намагався, як стверджував в судовому засіданні, одразу ж продовжити рух, а підійшов до автомобіля потерпілого. Після короткої словесної перепалки та виходу потерпілого ОСОБА_4 з автомобіля останній першим наніс удар обвинуваченому, внаслідок чого обвинувачений впав.
Разом тим, піднявшись, обвинувачений знову не намагався покинути місце події, а зміг витягнути розкладний ніж та наніс потерпілому таким три удари, в тому числі в ділянку серця та лівої легені. При цьому, обвинувачений до нанесення ударів ножем не намагався чинити опір іншими способами. Після нанесення ударів ножем обвинувачений пішов в наступ, а потерпілий почав відходити та згодом втікати. З показань потерпілого та свідка ОСОБА_9 також встановлено, що обвинувачений в цей час кричав до потерпілого, погрожував йому та запитував, куди він йде, незважаючи на стримування вказаним свідком, продовжував наступ, та таким чином не бажав закінчення конфлікту.
Судом взято до уваги, що у потерпілого ОСОБА_4 жодних засобів для нанесення ударів в руках не було, а обвинувачений перед застосуванням ножа інших дій для можливого захисту не вчиняв та про можливість застосування ножа жодним чином потерпілого не застерігав.
Також судом встановлено, що поведінка обвинуваченого безпосередньо до початку конфлікту та після його закінчення була достатньо агресивною, останній перебував у збудженому стані, що також підтвердив свідок колишній його співробітник ОСОБА_9 та охарактеризував такий стан ОСОБА_7 як незвичний для нього.
На переконання суду, дії ОСОБА_7 , вчинені у відповідь, були спрямовані на здобуття собі переваги у конфлікті, у зв`язку з чим не є необхідною обороною.
Крім цього, за вищевказаних встановлених обставин позиція сторони захисту щодо наявності у діях обвинуваченого уявної оборони також не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.
Підстав у потерпілого та свідків, які при цьому попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти обвинуваченого судом не встановлено. Показання цих осіб не суперечать одні одним та іншим доказам у справі.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким та об`єктом такого є здоров`я особи, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який неодружений, на медичних обліках не перебуває, судимості не має, працює та за місцем праці характеризується позитивно, має на утриманні батьків пенсійного віку та батько ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до висновку Львівської ОКПЛ судової психіатричної експертизи №266 від 03.07.2019 ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т. 1 а.с. 227-228).

Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді органу пробації, про середній рівень небезпеки для суспільства та повторного вчинення правопорушення, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без обмеження або позбавлення волі (Т. 1 а.с. 65-67).

Враховуючи усі вищевказані обставини в сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах мінімальної межі санкції інкримінованої йому статті КК України, оскільки виправлення особи є неможливим без ізоляції від суспільства.

Вищевказане покараннявідповідатиме загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

Достатні підстави для застосування щодо обвинуваченого ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також ст. 75 КК України та призначення покарання з випробуванням, відсутні.

При вирішенні цивільного позову судом встановлено та взято до уваги наступне.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України перебачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Однією з позовних вимог потерпілого є відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, а саме витрат на лікування. Разом з тим, в ході судового розгляду потерпілий та обвинувачений підтвердили, що в цій частині шкода відшкодована, у зв`язку з цим у задоволенні такої позовної вимоги необхідно відмовити.
Обґрунтованими є доводи потерпілого про заподіяння йому злочином моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з положеннями статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
При визначенні розміру відшкодування суд виходить також з роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В ході судового розгляду встановлено, що потерпілому злочином, внаслідок якого останньому заподіяні серед іншого тяжкі тілесні ушкодження життєво-важливих органів, завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та пов`язаних з цим душевних стражданнях, тривалим лікуванням, почуттям безпорадності та пригніченості, обмеженнями у фізичній активності, які тривають до цього часу.
При визначенні розміру відшкодування судом серед іншого враховано конкретні обставини вчинення злочину, а також матеріальне становище обвинуваченого, який працює, не є особою з інвалідністю, має батьків пенсійного віку та батько є особою з інвалідністю ІІ групи, інших осіб на утриманні не має.
Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, який об`єктивно відповідатиме завданим моральним стражданням та іншим встановленим судом обставинам, повинен становити 100000 грн.
Відповідно до положень ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь потерпілого необхідно стягнути здійснені та документально підтвердженні процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу, у розмірі 3000 грн. (Т. 2).

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Ухвала про застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припинила свою дію 30.01.2020.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Речові докази у справі, а саме:
-мобільний телефон «Айфон 6», переданий на зберігання ОСОБА_4 , залишити у власності останнього (Т. 1 а.с. 174-175);
-одяг ОСОБА_4 , а саме, джинси «ZREO», сірого кольору, футболка «SMOG», сіро-голубого кольору, на яких наявні сліди крові, на футболці також пошкодження, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, знищити (Т. 1 а.с. 177, 229);
-одяг ОСОБА_4 , а саме, кросівки «NIKE», синьо-зеленого кольору, з білою підошвою та синіми шнурівками, ремінь, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, повернути ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 177, 229);
-одяг ОСОБА_7 , а саме, футболку сірого кольору, посередині якої є кольорові написи чорними і жовтими кольорами з написом «BIG SHARK 2015», шорти білого та коричневого кольорів фірми «PROTEST», які передані на зберігання до камери схову речових доказів Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, повернути ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 187, 229);
-металевий зажим (ніж), передані на зберігання до камери схову речових доказів Сихівського ВП ГУНП у Львівській області, знищити (Т. 1 а.с. 187, 229);
-DVD-диски, на яких наявні записи з камер відеоспостереження магазинів ринку «Шувар», на пр. Червоної Калини у м. Львові залишити у матеріалах кримінального провадження.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та звернення до виконання.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1