ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3991/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/524/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 .,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, заступника начальника відділення бойової та спеціальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , підполковника, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
Визнано винним в скоєнні злочинів за ч.1 ст.111, ч.2 ст.345 КК України та призначено покарання:
-за ч.1 ст.111 КК України 13 років позбавлення волі, без конфіскації його майна, з позбавленням військового звання підполковник;
-за ч.2 ст.345 КК України 4 роки позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, без конфіскації його майна, з позбавленням військового звання підполковник;
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з 13.05.2015 року, коли він був затриманий, зарахувавши йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у відповідності до ч.5 ст.72 КК України.
В рахунок цивільного позову стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 10000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку у період з 1992 року ОСОБА_7 проходив військову службу на різних посадах у Збройних Силах України та внутрішніх військах МВС України, має військове звання «підполковник».
05.09.2013 року підполковник ОСОБА_7 був направлений у тривале закордонне відрядження у складі національного персоналу МВС України в місії Організації Об`єднаних Націй у Південному Судані, де виконував обов`язки з військової служби на посаді поліцейського інструктора у період з 05.09.2013 року по 05.09.2014 року.
Перебуваючи у складі вказаної миротворчої місії, ОСОБА_7 у травні 2014 року залишив визначене місце служби у Південному Судані у зв`язку із відпусткою та направився до м. Донецька навідати близьких родичів та друзів.
У травні 2014 року ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи під час відпустки на тимчасово окупованій території м.Донецька, умисно вирішив вчинити державну зраду на користь Російської Федерації шляхом збирання службової інформації та відомостей, що містять державну таємницю, до яких мав фактичний доступ згідно свого службового становища, з метою їх передачі останнім для подальшого використання ними на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
05.09.2014 року підполковник ОСОБА_7 під час повернення миротворчої місії Організації Об`єднаних Націй з Південного Судану, знаходячись у м.Стамбул Турецької Республіки, діючи з єдиним злочинним наміром, спрямованим на державну зраду у формі шпигунства, відокремився від основної групи військовослужбовців Національної гвардії України, та 06.09.2014 року прибув до одного із аеропортів м. Москва Російської Федерації, де під час проходження прикордонного контролю познайомився з представником іноземної держави співробітником ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_12 .
У той же час, ОСОБА_7 у ході вказаної розмови з ОСОБА_12 , самостійно, без тиску або примусу з боку вказаної особи, з особистих суспільно-політичних міркувань, діючи з єдиним злочинним наміром, спрямованим на державну зраду у формі шпигунства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, погодився збирати з метою наступної передачі останньому, як співробітнику ПС ФСБ Російської Федерації, інформацію про особовий склад, озброєння, дислокацію, переміщення та порядок функціонування сил та засобів АТО, а також відомості, що містить державну таємницю.
При цьому, ОСОБА_7 домовився надавати ОСОБА_13 зібрану інформацію через мережу Інтернет шляхом її передачі з особистої електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну поштову скриньку останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У подальшому 09.10.2014 року підполковник ОСОБА_7 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 39 о/с від 09.10.2014 року призначений на посаду старшого офіцера відділення бойової та спеціальної підготовки вказаної військової частини, а 17.04.2015 року наказом командира № 34 о/с від 17.04.2015 року переведений на посаду заступника начальника вищезазначеного відділення.
ОСОБА_7 , обіймаючи вказані посади, згідно своїх функціональних обов`язків, затверджених наказом командира військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний приймати участь у розробці заходів з підтримання статутного порядку та контролювати його дотримання, не допускати витоку секретної інформації, яка йому довірена або стала відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також розробляти секретні документи відповідно до службової необхідності.
В один із днів на початку листопада 2014 року ОСОБА_7 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , діючи з єдиним злочинним наміром, спрямованим на державну зраду, усупереч інтересів служби та військової присяги, в порушення вимог законодавства України, використовуючи власне службове становище військовослужбовця начальницького складу Національної гвардії України, умисно, на виконання завдання співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 , згідно їх попередньої домовленості, не маючи доступ до відомостей, які становлять державну таємницю, зібрав достовірну не таємну інформацію про підготовку мобілізованих військовослужбовців до лав Національної гвардії України та їх направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , місце дислокації польового табору вказаної частини у АДРЕСА_3 , а також дату направлення її особового складу у відрядження безпосередньо до зони проведення АТО, яку 04.11.2014 року, перебуваючи на території Новоазовського району Донецької області, передав шляхом відправлення текстового електронного повідомлення з особистої електронної поштової скриньки у мережі Інтернет - ІНФОРМАЦІЯ_2 на особисту електронну поштову скриньку співробітника у мережі Інтернет ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , для використання цієї інформації іноземною державою Російською Федерацією.
Разом з цим, ОСОБА_7 , діючи з єдиним злочинним наміром, спрямованим на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у вказаному текстовому повідомленні уточнив у співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 , характер наступної інформації, збирання якої представляє розвідувальне значення для іноземної держави Російської Федерації.
Після цього, 07.11.2014 року ОСОБА_7 на свою особисту електронну поштову скриньку у мережі Інтернет - ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав від співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 інструкції щодо переліку відомостей, які мають розвідувальне значення та підлягають передачі останньому для вказаної іноземної держави - щодо керівного складу військової частини НОМЕР_1 , її штатної чисельності та підпорядкованих їй частин; про співробітників Служби безпеки України, їх анкетні та контактні дані.
У свою чергу, 07.11.2014 року ОСОБА_7 , діючи усупереч інтересів служби, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного наміру, спрямованого на державну зраду, перебуваючи на території Новоазовського району Донецької області, використовуючи особисту електронну поштову скриньку у мережі Інтернет - ІНФОРМАЦІЯ_2 , передав співробітнику ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_13 достовірну не таємну інформацію про анкетні дані та послужний список керівника військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_15 , місця дислокації та штатну чисельність особового складу військової частини НОМЕР_3 , яку зібрав зазначеним способом на початку листопада 2014 року, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 .
У подальшому, 06.12.2014 року ОСОБА_7 , діючи з вищевказаним злочинним наміром, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , використовуючи власне службове становище, на виконання завдання співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 , згідно їх попередньої домовленості, не маючи доступ до відомостей, які становлять державну таємницю, зібрав та у наведений спосіб передав останньому копію телеграми командувача Національної гвардії України, яка 06.12.2014 року надійшла до частини за вх. №3/23/1-3395 та містить не таємні відомості щодо виділення приміщень для розміщення особового складу Військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України у будівлі штабу військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Після цього, у період з 06.12.2014 року по 04.01.2015 року ОСОБА_7 , діючи усупереч інтересів служби, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного наміру, спрямованого на державну зраду, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , використовуючи власне службове становище, не маючи доступ до відомостей, які становлять державну таємницю, зібрав достовірну не таємну інформацію про проведення ротації особового складу Національної гвардії України на території безпосереднього проведення АТО, яку 04.01.2015 року у наведений спосіб передав співробітнику ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_13 на його електрону поштову адресу у мережі Інтернет - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з цим, ОСОБА_7 , діючи з єдиним злочинним наміром, спрямованим на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у вказаному текстовому повідомленні зазначив про свою готовність до вчинення подальших умисних дій, направлених на виведення з ладу військової техніки, а також незаконного встановлення спеціального обладнання для аудіо-відео контролю приміщень Військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України у будівлі штабу військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому, 03.03.2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 55 від 03.03.2015 підполковника ОСОБА_7 направлено у відрядження у м. Краматорськ Донецької області до Штабу антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (далі штаб АТО), де на останнього покладено виконання обов`язків старшого оперативної групи об`єднаного угрупування Національної гвардії України при штабі АТО.
Згідно Положення про штаб АТО, затвердженого наказом керівника АТО № 18-ог від 14.01.2015 року, штаб АТО є тимчасовим органом військового управління, створеним для безпосереднього управління АТО та керівництва силами і засобами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів (далі - ІВФ), що залучаються до проведення АТО та підпорядковуються керівнику АТО.
Також, Штаб АТО відповідно до покладених на нього завдань здійснює збір, оброблення та узагальнення інформації щодо стану підпорядкованих частин (підрозділів) Збройних Сил України та ІВФ; аналізує і оцінює дані обстановки про стан, забезпеченість, положення та дії військових частин (підрозділів) Збройних Сил України та ІВФ, про стан, положення і імовірний характер дій незаконних збройних формувань; розробляє документи бойового управління (документи з управління військами (силами), бойові накази та розпорядження, робочі карти, схеми), що становлять державну таємницю та мають відповідні ступені секретності; організовує та здійснює оперативне інформування про оперативну обстановку штабів підпорядкованих частин Збройних Сил України та ІВФ; готує інформаційно аналітичні матеріали для інформування керівництва держави та державних органів влади; узагальнює дані щодо забезпеченості в секторах (районі) АТО матеріально-технічних засобів, озброєння і військової техніки, військово технічного майна за номенклатурами відповідних служб; організовує їх поповнення; організовує та забезпечує виконання заходів скритого управління військами (силами); здійснює контроль за безпекою застосування спеціальних видів зв`язку, додержання законодавства з питань охорони державної таємниці в штабі АТО; організовує, контролює та забезпечує виконання заходів щодо охорони інформації з обмеженим доступом у межах компетенції.
Разом з цим, для виконання визначених завдань у штабі АТО наказом керівника АТО № 18-ог від 14.01.2015 затверджено Перелік посад штабу АТО, функціональні обов`язки яких визначені відповідними положеннями відділів та служб, що є продовженнями вказаного Положення про штаб АТО.
Відповідно до Положення про оперативну групу об`єднаного угрупування Національної гвардії України при штабі АТО, затвердженого наказом керівника АТО № 18-ог від 14.01.2015, до функціональних обов`язків ОСОБА_7 на посаді старшого вказаної оперативної групи, входить здійснення збирання, оброблення та узагальнення інформації щодо стану підпорядкованих військових частин (підрозділів) Національної гвардії України; аналізу і оцінки даних обстановки про стан, забезпеченість, положення та дії військових частин (підрозділів) Національної гвардії України; розробка документів бойового управління (документів з управління військами (силами), робочих карт, схем; готування інформаційних матеріалів для інформування керівника АТО та об`єднаного угрупування Національної гвардії України; узагальнення даних щодо забезпечення в секторах АТО матеріально-технічних засобів, озброєння та військової техніки, військово-технічних матеріалів за номенклатурою відповідних служб, а також, організація контролю та забезпечення виконання у межах компетенції заходів щодо охорони інформації з обмеженим доступом, що становить державну таємницю та має відповідні ступені секретності.
При цьому, у лютому 2015 року, безпосередньо перед вибуттям у відрядження до штабу АТО, ОСОБА_7 успішно здав заліки з режиму секретності, передбачені положеннями Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2014 року (далі Порядок).
24.04.2015 року ОСОБА_7 , згідно розпорядження Управління Служби безпеки України в Харківській області від 24.04.2015 № 44-д, отримав допуск до державної таємниці за формою три.
Відтак ОСОБА_7 під час виконання службових обов`язків у штабі АТО були достовірно відомі вимоги законодавства України щодо захисту державної таємниці, порядку роботи з відомостями, які її становлять та обсяг цих відомостей.
У свою чергу ОСОБА_7 в один з днів на початку березня 2015 року, будучи старшим оперативним групи об`єднаного угрупування Національної гвардії України при штабі АТО, використовуючи службове становище усупереч інтересів служби, реалізуючи єдиний злочинний намір, спрямований на державну зраду, продовжуючи виконувати завдання співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що інформація, яка опрацьовується у штабі АТО має відповідні ступені секретності, при цьому користуючись фактичним доступом до місць їх зберігання у Центрі бойового управління штабу АТО, послідовно зібрав відомості у сфері державної безпеки, оборони та охорони правопорядку, яка становить державну таємницю, з метою подальшої їх передачі останньому для використання іноземною державою Російською Федерацією на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Так, в один із днів у період з 03.03.2015 року по 12.05.2015 року ОСОБА_7 , виконуючи службові обов`язки на посаді старшого оперативної групи об`єднаного угрупування Національної гвардії України при штабі АТО, перебуваючи на території штабу АТО по АДРЕСА_4 , діючи умисно, усупереч інтересів служби та військової присяги, на виконання єдиного злочинного наміру та завдання співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 згідно їх попередньої домовленості, маючи фактичний доступ до достовірної інформації, що становить державну таємницю, незаконно, в порушення п.п. 289, 290 Порядку, зібрав у службовому приміщенні Центру бойового управління штабу АТО шляхом копіювання на особисті флеш накопичувачі електронний документ із назвою «БР 222 розвідувальної дії ЛОПАСКІНО ЖОВТЕ СТАРИЙ АЙДАР 18.04.doc», який містить електронну копію «Бойового розпорядження керівника спеціальної операції № 222, КП КРАМАТОРСЬК 15.00 17.04.2015», а також відомості щодо формування розвідувальної групи силами Національної гвардії України та направлення останньої до визначеного району території проведення АТО для виконання завдань за призначенням. При цьому, ОСОБА_7 , діючи у вказаний вище злочинний спосіб зібрав зазначені відомості, які становлять державну таємницю та мають ступінь секретності «таємно», з метою їх подальшої передачі співробітнику ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_13 та використання іноземною державою Російською Федерацією на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.
Далі ОСОБА_7 , у період з 03.03.2015 року по 12.05.2015 року, діючи умисно, послідовно продовжуючи реалізацію єдиного злочинного наміру, спрямованого на державну зраду, виконуючи завдання співробітника ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_14 згідно їх попередньої домовленості, перебуваючи на території штабу АТО по АДРЕСА_4 , маючи фактичний доступ до достовірної інформації, що становить державну таємницю, незаконно, у порушення наведеного законодавства, зібрав у вказаний протиправний спосіб у службовому приміщенні Центру бойового управління штабу АТО шляхом незаконного копіювання на особисті флеш накопичувачі наступні відомості (перераховано у вироку)
Водночас ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на території безпосереднього проведення АТО задіяна значна кількість працівників правоохоронних органів, в тому числі співробітників Служби безпеки України, які здійснюють контррозвідувальну діяльність, побоюючись викриття своєї злочинної діяльності щодо державної зради, дотримуючись заходів конспірації, маючи на меті безперешкодно передати представнику іноземної держави Російської Федерації ОСОБА_13 вищезазначені електронні документи, скопійовані ним за наведених обставин на особисті флеш накопичувачі, 12.05.2015 року перевіз їх при собі до місця свого проживання у АДРЕСА_2 , де залишив на зберігання.
Крім того, ОСОБА_7 , дотримуючись конспіративних методів, у невстановлений слідством час, у період з 03.03.2015 року по 13.05.2015 року, з метою виключення можливої випадкової втрати здобутої у штабі АТО за наведених обставин інформації, яка становить державну таємницю та має ступінь секретності «таємно», в порушення п.п. 289, 290 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», зберіг шляхом незаконного копіювання на карту пам`яті свого мобільного телефону марки «SonyXperia» окремі з вищезазначених електронних документів, а саме: «БР 222 розвідувальної дії ЛОПАСКІНО ЖОВТЕ СТАРИЙ АЙДАР 18.04.doc», «БР 223 КОУ НГУ.doc», «БР 224 МВС.doc», «БР 225 ДПСУ.doc», «БР 226 СБУ.doc».
Відповідно до висновку експертизи з питань державної таємниці № 3 від 31.03.2016 року, проведеної Головою Служби Безпеки України, відомості, що містяться у вищезазначених електронних документах з назвами: «БР 222 розвідувальної дії ЛОПАСКІНО ЖОВТЕ СТАРИЙ АЙДАР 18.04.doc», «БР 223 КОУ НГУ.doc», «БР 224 МВС.doc», «БР 225 ДПСУ.doc», «БР 226 СБУ.doc», «АТЦ в_ч.doc», «АТЦ уточнення в_ч.doc», «БР МВС в сектор С, НГУ в сект С, .doc», «Таємно.doc», «01_3618ог_дск.doc», «БР С_3367_ПДР_НГУ1.doc», на час створення становили державну таємницю у сфері державної безпеки та охорони правопорядку, відповідали ст. 4.3.2. ЗВДТ та мали ступінь секретності «таємно». При цьому, згідно вищевказаного висновку експерта № 3, витік зазначених відомостей міг завдати шкоду інтересам національної безпеки України, оскільки володіння ними надавало можливості військовим спеціалістам та іншим особам, які входять до складу терористичних озброєних угрупувань, більш ефективно планувати військову оборону утримуваних ними територій та більш результативно здійснювати озброєні напади на сили, які задіяні в АТО, що могло призвести до втрат серед особового складу та військової техніки.
Також, згідно висновку експертизи з питань державної таємниці №4 дск від 04.03.2016 року, проведеної Головою Державної прикордонної служби України, відомості, що містяться у вищевказаних електронних документах з назвами: «Доповідь керівника ОГ 11.05.15.pptx» та «БЧС АТО район М 22.10.14.xls» підпадають під дію вимог ст. 8 Закону України «Про державну таємницю» та ст. 1.1.5., 1.1.6, 4.6.1. ЗВДТ, містять інформацію, що становить державну таємницю та мають ступінь секретності «таємно».
Разом з цим, згідно вищевказаного висновку експерта № 4дск, витік інформації, зазначеної у наведених документах, може завдати шкоду інтересам національної безпеки України у сфері державної безпеки і охорони правопорядку та у сфері оборони.
Після цього, 13.05.2015 року заступник начальника 3 відділу Управління контррозвідувального забезпечення військово-технічного співробітництва та системи експертного контролю Департаменту контррозвідки Служби безпеки України підполковник ОСОБА_11 у ході перевірки причетності ОСОБА_7 до незаконного співробітництва із спецслужбами іноземної держави Російської Федерації, викликав останнього для отримання письмових пояснень. Того ж дня, ОСОБА_7 у ході надання пояснень підполковнику ОСОБА_11 у службовому кабінеті 9 відділу 5 управління ГУ ВКР ДКР Служби безпеки України на території військової частини НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 , розуміючи, що його вказану злочинну діяльність, спрямовану на державну зраду, викрито, діючи з метою уникнення кримінальної відповідальності наніс кульковою ручкою удар в ділянку лівого ока останнього та вистрибнувши з вказаного службового кабінету через вікно залишив місце події.
Проте, одразу ж після цього, ОСОБА_7 13.05.2015 року о 19 годині 45 хвилин, у порядку ст. 208 КПК України, був затриманий працівниками правоохоронного органу при спробі залишити територію військової частини НОМЕР_2 , а його злочинну діяльність, припинено. 13.05.2015 року у ОСОБА_7 під час його затримання та огляду місця події вилучено особисті флеш накопичувачі та мобільний телефон марки «SonyXperia» із відповідною картою пам`яті, на яких виявлено зібрані останнім у наведений злочинний спосіб вищезазначені електронні документи, що містять інформацію, яка становить державну таємницю, має ступінь секретності «таємно», з метою їх подальшої передачі представнику іноземної держави - співробітнику ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_13 .
Крім того, ОСОБА_7 13.05.2015 року приблизно о 19 годині 15 хвилин, перебуваючи у службовому кабінеті 9 відділу 5 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, розташованому на території штабу військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог законодавства України, діючи умисно, заподіяв працівникові правоохоронного органу - військовослужбовцю Департаменту контррозвідки Служби безпеки України підполковнику ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням останнім своїх службових обов`язків за наступних обставин.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, підполковник ОСОБА_7 , під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
В той же час, підполковник ОСОБА_11 27.08.2014 року наказом начальника Департаменту контррозвідки Служби безпеки України № 70-ос від 27.08.2014 призначений на посаду заступника начальника 3 відділу Управління контррозвідувального забезпечення військово-технічного співробітництва та системи експертного контролю Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, яку він займає по теперішній час. На підполковника ОСОБА_11 , відповідно до ст.ст. 2, 3, 4, 25 Закону України «Про Службу безпеки України», ст.ст. 1 - 8 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» та його посадових обов`язків, покладені обов`язки щодо захисту державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувальна-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці, для виконання вказаних функцій останньому, зокрема, надається право опитувати осіб з метою вжиття необхідних заходів, спрямованих на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, розвідувальним, терористичним та іншим протиправним посяганням спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на інтереси України.
12.05.2015 року, відповідно до розпорядження керівництва Служби безпеки України, підполковник ОСОБА_11 , який згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, направлений до м. Харкова у службове відрядження з метою перевірки інформації щодо здійснення розвідувальної діяльності проти України окремими особами.
13.05.2015 року підполковник ОСОБА_11 , перебуваючи у службовому відрядженні у м.Харкові, з метою виявлення та припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, викликав до службового кабінету 9 відділу 5 управління Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, який розташований на території штабу військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , підполковника ОСОБА_7 для отримання письмових пояснень.
Цього ж дня, приблизно о 19 годині 20 хвилин, підполковник ОСОБА_11 , перебуваючи у вказаному службовому кабінеті, виконуючи покладені на нього законодавством України службові обов`язки, законно, без тиску, погроз та примусу, за добровільною згодою, отримував від підполковника ОСОБА_7 письмові пояснення з питань перевірки інформації, отриманої внаслідок проведення контррозвідувальної діяльності, щодо можливого співробітництва останнього зі спецслужбами іноземної держави Російської Федерації.
В той же час, підполковник ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем правоохоронного органу Національної гвардії України, достовірно знаючи, що підполковник ОСОБА_11 , як військовослужбовець державного правоохоронного органу спеціального призначення - Служби безпеки України виконує свої службові обов`язки, спрямовані на виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, з метою уникнення подальшої дачі пояснень та розуміючи викриття своєї незаконної діяльності, спрямованої на державну зраду та співпрацю зі спецслужбами іноземної держави Російської Федерації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог законодавства України, кульковою ручкою, яку тримав у своїй правій руці та якою власноручно писав вказані письмові пояснення, наніс ОСОБА_11 удар в ділянку лівого ока, чим спричинив останньому синець та забійну рану на голові, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 1060-С/15 від 14.05.2015 відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Відразу після цього, підполковник ОСОБА_7 намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за раніше вчинені ним за вищенаведених обставин кримінальні правопорушення, залишив місце скоєння злочину, вистрибнувши з вказаного службового кабінету у вікно, проте 13.05.2015 року о 19 годині 45 хвилин в порядку передбаченому ст.208 КПК України при спробі залишити територію військової частини НОМЕР_2 був затриманий працівниками правоохоронного органу, а його злочинну діяльність, припинено.
В апеляційних скаргах:
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Зазначає, що ОСОБА_7 , пояснив, що винним себе не визнає, та дав наступні покази, що під час повернення з миротворчої місії з Судану з метою зустрічі зі своїми однокласниками відокремився від загальної групи та зі Стамбулу вилетів у Москву. В Москву він прилетів в аеропорт «Внуково». Після цього він через Харків виїхав у м. Донецьк з метою проведення ремонту свого дому. Після повернення до військової частини, він пояснив причини запізнення та за цим фактом було проведено службову перевірку. Під час находження у відрядженнях у м. Краматорську він виконував обов`я ки старшого групи по обробки оперативної інформації. При обробки оперативної інформації він мав доступ до службового комп`ютера та флеш носіїв, на яки заносилась інформація. Також доступ мали всі члени оперативної групи та всі заносили на них певну оперативну інформацію. При цьому флеш накопичувачі також передавались з інформацією в інші підрозділи. В роботі використовувались два флеш накопичувача. Інформація дублювалась, як на флеш носіях так я на комп`ютерах, та видалялась в міру заповнення флеш накопичувачів. Крім того, в зв`язку з тим, що інформація, яка оброблялась була схильна до вірусного ураження, він також дублював її у пам`ять телефонів на базі операційної системи «андроїд», як такої що більш стійка до вірусних уражень. Ніяких відносин зі спецслужбами іноземних держав він не підтримував та не збирав будь-якої інформації з метою її передачі.

Також ОСОБА_7 пояснив, що при відібранні у нього пояснення в кабінеті, куди його запросили, що до співбесіди по режиму таємності, знаходились двоє чоловіків у цивільному одязі. Він не розумів, що це співробітники СБУ, а вони почали проглядати його мобільний телефон та погрожувати, стверджуючи, що він співпрацює зі спецслужбами іноземних держав. В черговий раз, коли він хотів забрати свій телефон, в якому знаходились фото інтимного характеру, між ним та чоловіками почалась бійка, в ході якої він випав з вікна.

Висновок суду про те, що вина ОСОБА_7 у вчинені злочину доведена в повному обсязі дослідженими в судовому засіданні доказами є помилковими, а частині з них. зокрема з обставин вербування ОСОБА_7 спецслужбами РФ в аеропорту «Домодедово», які були спростовані стороною захисту, судом не було надано належної оцінки, а навпаки при постановлені вироку суд посилався на спростовані стороною захисту докази сторони обвинувачення.

Стороною захисту для спростування вини ОСОБА_7 були надані відповідні докази і а зроблені зауваження, що до доказів наданих стороною обвинувачення, а саме було вказано на те. що:
Згідно висновків експертиз з питань державної таємниці № 3 від 31.03.2016 року та № 4дск від 04.03.2016 року, що відомості, які знаходились на флеш носіях на час створення становили державну таємницю, але гриф таємності їм не присвоєно. Крім того, згідно цим же висновкам, вказано, що більшість електронних файлів пошкоджені, що підтверджує покази ОСОБА_7 до факту та мети копіювання файлів, для запобігання ризику знищення інформації вірусами.
Крім того, згідно наданого переліку ІР адрес, з яких будь-то ОСОБА_7 здійснювалась листування з іноземними спецслужбами ніяким чином не було доведено, що останній мав можливість користуватися даними адресами, в зв`язку з тим, що ніякого відношення до переліченим абонентам ОСОБА_7 не має, а особи, які користувалися ІР адресами допитані не були.
Крім того, взагалі не встановлено, з яких саме пристроїв здійснювалось це листування.

Також, згідно наданих текстів нібито листування між ОСОБА_7 та представником спецслужб іноземної держави, яке здійснювалась з електронної скриньки ОСОБА_7 взагалі не вбачається та не згадується, про те, що у останнього є інформація та намір, а також факт передачі відомостей, що знаходилась на флеш накопичувачах, комп`ютерах та телефонах останнього, хоча як встановлено така можливість реально існувала.
Крім того, дослідженням в судовому засіданні закордонного паспорту ОСОБА_7 , в якому мається відмітка прикордонної служби РФ про прибуття останнього в аеропорт «Внуково» зі Стамбулу повністю підтверджують покази ОСОБА_7 та спростовують твердження сторони обвинувачення викладені в обвинувальному акті, що до факту вербування ОСОБА_7 в аеропорту «Домодедово».
Для підтвердження зазначеної правової позиції та доведення невинуватості ОСОБА_7 , в ході судового процесу, стороною захисту було заявлено клопотання про виклик та допит експертів, що проводили експертизи з питань державної таємниці № 3 від 31.03.2016 року та № 4дск від 04.03.2016 року, а саме: Голову Служби Безпеки України ОСОБА_16 та Голову Державної прикордонної служби України генерал-полковника ОСОБА_17 , але в задоволенні цього клопотання судом першої інстанції було безпідставно відмовлення.
Отже, матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних доказів, що вказують на наявність в діях ОСОБА_7 об`єктивних і суб`єктивних ознак складу кримінальних правопорушень, відтак кримінальне провадження відносного нього підлягає закриттю.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 , скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що суд при постановленні вироку не врахував численні фактичні обставини справи, внаслідок чого висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам криминального провадження
Зокрема, у вироку зазначено, що 6.09.2014р. ОСОБА_7 під час повернення з миротворчої місії 0011 у м. Стамбул Турецької Республіки прибув до одного з аеропортів м. Москва Російської Федерації, діючи зі злочинним наміром, спрямованим на державну зраду у формі шпигунства, познайомився з представником іноземної держави - співробітником ФСБ Російської Федерації ОСОБА_18 .
Суд свідомо не вказує в якому саме аеропорту відбулося це так звани знайомство, адже відповідно до обвинувачення, ОСОБА_19 прибув до аеропорту "Домодєдова" м. Москва, насправді ж, ОСОБА_7 там не знаходився, він прилетів до аеропорту "Внуково", що підтверджується закордонним паспортом ОСОБА_7 . Натомість прокуратура весь час протягом слідства доводила, що ОСОБА_19 прибув до аеропорта "Домодєдово" м. Москва, де й познайомився з ОСОБА_18 .
Крім того, протягом всього судового розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_20 не був допитаний в якості свідка, суду було достатньо слова прокуратури, щоб покласти цей факт в основу свого обвинувального вироку, не зважаючи на те, що все обвинувачення ОСОБА_7 побудоване на тому, що він передавав ОСОБА_13 таємні відомості.
Постановляючи обвинувальне рішення вироку у частині звинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України, суд не врахував, що ОСОБА_7 не було відомо, що ОСОБА_21 є працівником правоохоронних органів.
Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження і він був вимушений захищатися.
Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, визнавши його невинуватим.
Повернути йому вилучене в нього майно.
Зазначає, що злочини, за які його засуджено не вчиняв.
У обвинувальному акті вказано, що він прибув в аеропорт «Домодєдово» м. Москва.
Натомість з його квитків вбачається, що він прибув у аеропорт «Внуково».
Крім того, зазначає, що ніякого ОСОБА_22 він не знає в аеропорту «Домодєдово» з ним не зустрічався, оскільки був в іншому аеропорту.
Згідно доказів, досліджених судом ОСОБА_23 - працівник ФСБ Російської Федерації працює в аеропорту «Домодєдово».
Вважає, дивним що йому надали доступ до державної таємниці у 2015 році з урахуванням того, що він нібито мав намір передавати таємну інформацію представникам іноземних спецслужб з вересня 2014 року.
Необґрунтованим на думку автора апеляційної скарги є твердження що він спеціально і послідовно збирав на свої флеш носії інформацію, оскільки ця інформація носила робочий характер та не носила характер секретної, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .
Крім того, копіювання зазначеної інформації на телефон здійснювалось з метою її збереження від комп`ютерних вірусів. Більшість файлів, які були скопійовані на флеш носії не відкривались, оскільки були уражені комп`ютерними вірусами, натомість система « ОСОБА_27 », встановлена на телефоні їх не пропускала.
Зазначає, що тілесних ушкоджень ОСОБА_28 він не наносив, оскільки висновки експертизи не підтверджують наявність на ній слідів епітелію обвинуваченого.
Висновки експертизи, проведені у даному кримінальному провадженні з приводу належності біологічних об`єктів на кульковій ручці, якій нібито нанесено удар ОСОБА_11 є суперечливими.
Вказує, що особисто він зі своєї поштової скриньки не направляв ОСОБА_29 жодних документів. Ніякого модему до свого ноутбука він не підключав.
Він не виходив зі свого облікового запису поштової скриньки, а відтак не виключає доступ сторонніх осіб до неї.
Він жодного разу не відправляв ніяких даних ОСОБА_29 з належних йому пристроїв, та жодними доказами це не спростовано.
Більш того стороною обвинувачення та судом навіть не з`ясовано з яких саме пристроїв відбувалась передача даних.
Необґрунтованим є і посилання у вироку на те, що на початку серпня 2014 року переїхав з м. Донецьк до м. Харкова, оскільки в цей час він знаходився у Південному Судані. ( Вказаними вище доказами підтверджуються обставини того, що проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_7 в 2009-2013 роках фактично проживав у м.Донецьк, де мав багато знайомих, родичів та друзів, а після передислокації його військової частини на початку серпня 2014 року до м. Харкова, ОСОБА_7 переїхав до м.Харкова, однак деякі друзі, близькі родичі та члени сім`ї останнього залишились за місцем його попереднього проживання у м. Донецьку та м. Краматорську Донецької області. Перебуваючи у тривалому закордонному відрядження в місії Організації Об`єднаних Націй у Південному Судані, ОСОБА_7 дізнався про події на Сході України і у травні 2014 року у зв`язку із відпусткою направився до м. Донецька навідати близьких родичів та друзів. Перебуваючи на території м. Донецьк, яка була тимчасово окупована, у ОСОБА_7 сформувались суспільно-політичні міркування, спрямовані на підтримку Російської Федерації.)
Необґрунтованими є посилання у вироку на покази свідка ОСОБА_30 , у яких останній повідомив, що обвинувачений ОСОБА_19 в аеропорту «Домодєдово» дав згоду на співпрацю зі співробітниками ФСБ Російської Федерації.
Також, автор апеляційної скарги вважає необґрунтованим посилання у вироку та такий доказ як повідомлення про протиправне діяння.

Експертизи, проведені щодо його телефонів не виявили файлів на телефоні «Sigma» та не змогли виявити дані, що містяться на флеш носії телефона «Sony Xperia», оскільки останній був захищений цифровим паролем.
Файли, які містились на вилучених в нього флеш носіях, як констатовано судом мають гриф «таємно», проте до теперішнього часу цим файлам грифу таємності надано не було.
Також вказує, що судом також було проігноровано факт застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування співробітниками СБУ.
У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить суд апеляційної інстанції вирішити питання щодо речових доказів, доля яких не була вирішена судом першої інстанції та повернути їх обвинуваченому.
Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні ухвали про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових дій).
Крім того, в матеріалах провадження відсутні доручення слідчого на проведення негласних слідчих (розшукових дій).
Також вказує на те, що обшуки у його службовому приміщенні адміністративної будівлі аеропорту м. Краматорську проведені не уповноваженою особою, яка не збігається із тією, що зазначена в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.05.2015 року про надання дозволу на обшук, а відтак просить визнати недопустимими доказами речі та документи вилучені під час цього обшуку.
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та вважав вирок районного суду законним та обґрунтованим, але ; обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційні скарги та доповнення до них; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скарг із доповненнями, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів вини у яких він не визнав підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України.
Зазначені докази у кримінальному провадженні, показання свідків, висновки експертів узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.
Наведені докази були належним чином оцінені судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України за викладеним в оскаржуваному вироку обвинуваченням, яке суд визнав доведеним.
Колегією суддів ретельно перевірені доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисників стосовно тих доказів та фактів які оспорюються, в результаті встановлено наступне.

Щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 111 КК України.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, зазначення у формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, що ОСОБА_7 познайомився з представником іноземної держави співробітником ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_12 саме в одному з аеропортів м. Москва Російської Федерації ґрунтується на сукупності доказів досліджених судом першої інстанція.
Обставини кримінального правопорушення, передбачені ч.1 ст.111 КК України встановлені судом першої інстанції, зокрема місце знайомства ОСОБА_7 з представником іноземної держави співробітником ПС ФСБ Російської Федерації ОСОБА_12 не збільшують обсяг обвинувачення висунутого ОСОБА_7 органом досудового розслідування, а відтак не порушують його право на захист.
Спростовано дослідженими судом першої інстанції доказами твердження апеляційної скарги про необґрунтоване посилання у вироку на покази свідка ОСОБА_30 , у яких останній повідомив, що обвинувачений ОСОБА_19 в аеропорту « ІНФОРМАЦІЯ_4 » дав згоду на співпрацю зі співробітниками ФСБ Російської Федерації.
Натомість, з показів даного свідка в судовому засіданні вбачається, що під час проведення Службою безпеки України контррозвідувальних заходів була отримана інформація про те, що ОСОБА_7 у аеропорту м. Москви Російської Федерації погодився на пропозицію співробітника прикордонної служби ФСБ РФ, який представився ОСОБА_31 , щодо збору та передачі інформації представникам ФСБ РФ відносно подій, які будуть відбуватись в зоні проведення АТО.
Отже, даним свідком в суді не конкретизовано, в якому саме аеропорті м. Москви ОСОБА_7 погодився на пропозицію співробітника прикордонної служби ФСБ РФ, який представився ОСОБА_31 , щодо збору та передачі інформації представникам ФСБ РФ відносно подій, які будуть відбуватись в зоні проведення АТО.
Міркування обвинуваченого в апеляційній скарзі стосовно того, що є нелогічним надання йому доступу до державної таємниці у 2015 році з урахуванням того, що він нібито мав намір передавати таємну інформацію представникам іноземних спецслужб з вересня 2014 року спростовується даними матеріалів кримінального провадження стосовно специфіки роботи самого обвинуваченого, який будучи військовослужбовцем в силу своїх функціональних обов`язків отримав доступ до державної таємниці, оскільки повинен був працювати в тому чилсі із даними що віднесені до державної таємниці.
Спростованим сукупністю досліджених судом доказів є твердження апеляційних скарг стосовно того, що необґрунтованими є твердження у вироку про те, що ОСОБА_7 спеціально і послідовно збирав на свої флеш носії інформацію, з метою її передачі представнику іноземної спецслужби, оскільки ця інформація носила робочий характер та не носила характер секретної, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .
Між тим допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , які разом із ОСОБА_7 у різні проміжки часу перебували у відрядженні в зоні проведення АТО показали, що на час перебування ОСОБА_7 у вказаному відрядженні на вказаній посаді останній разом із іншими військовослужбовцями НГУ мав доступ та опрацьовував інформацію: щодо стану підпорядкованих військових частин (підрозділів) Національної гвардії України; щодо аналізу і оцінки даних обстановки про стан, забезпеченість, положення та дії військових частин (підрозділів) Національної гвардії України; щодо розробки документів бойового управління (документів з управління військами (силами), робочих карт, схем; щодо готування інформаційних матеріалів для інформування керівника АТО та об`єднаного угрупування Національної гвардії України; щодо узагальнення даних про забезпечення в секторах АТО матеріально-технічних засобів, озброєння та військової техніки, військово-технічних матеріалів за номенклатурою відповідних служб.
При цьому робочі місця оперативної групи об`єднаного угрупування Національної гвардії України при штабі АТО знаходились у одному приміщенні із керівним складом штабу АТО та за таких обставин був фактичний доступ до всієї інформації, яка циркулювала у вказаному приміщенні, що в свою чергу на думку колегії суддів є одним з підтверджень формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, щодо доступу ОСОБА_7 до інформації про особовий склад, озброєння, дислокацію, переміщення та порядок функціонування сил та засобів АТО, яку йому належало передавати представнику іноземної спецслужби.
Непереконливими є доводи апеляційної скарги про те, що, копіювання зазначеної інформації на телефон обвинуваченого здійснювалось з метою її збереження від комп`ютерних вірусів, а більшість файлів, які були скопійовані на флеш носії не відкривались, оскільки були уражені комп`ютерними вірусами, натомість система «Андроїд», встановлена на телефоні їх не пропускала.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані ОСОБА_7 обставини не підтверджені належними і допустимими доказами.
Крім того, після повернення ОСОБА_7 із зони АТО до м. Харкова, ОСОБА_7 забрав з собою два флеш накопичувачі з зазначеними вище відомостями, а не залишив їх в штабі АТО, не видалив копії документів із флеш накопичувачів та мобільних телефонів.
Вимога повторно досліджувати ці обставини в апеляційних скаргах відсутня.
Колегія суддів критично оцінює твердження апеляційної скарги про необґрунтоване посилання у вироку на те, що на початку серпня 2014 року ОСОБА_7 переїхав з м. Донецьк до м. Харкова, оскільки в цей час він знаходився у Південному Судані.
Між тим, у вироку суд робить інший висновок, а саме про те що проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_7 в 2009-2013 роках фактично проживав у м. Донецьк, де мав багато знайомих, родичів та друзів, а після передислокації його військової частини на початку серпня 2014 року до м. Харкова, ОСОБА_7 переїхав до м.Харкова, однак деякі друзі, близькі родичі та члени сім`ї останнього залишились за місцем його попереднього проживання у м. Донецьку та м. Краматорську Донецької області. Перебуваючи у тривалому закордонному відрядження в місії Організації Об`єднаних Націй у Південному Судані, ОСОБА_7 дізнався про події на Сході України і у травні 2014 року у зв`язку із відпусткою направився до м. Донецька навідати близьких родичів та друзів. Перебуваючи на території м. Донецьк, яка була тимчасово окупована, у ОСОБА_7 сформувались суспільно-політичні міркування, спрямовані на підтримку Російської Федерації.
Тобто суд не зазначає, що ОСОБА_7 переїхав до м. Харкова на початку серпня, а лише вказує на те що в цей період мала місце передислокації його військової частини.
Також, автор апеляційної скарги вважає необґрунтованим посилання у вироку та такий доказ як повідомлення про протиправне діяння.
В той же, час згідно цього повідомленням про протиправне діяння, в ході здійснення співробітниками СБУ контррозвідувальних заходів встановлено, що ОСОБА_7 у аеропорту м. Москви Російської Федерації погодився на пропозицію співробітника прикордонної служби ФСБ РФ, який представився ОСОБА_31 , щодо збору та передачі інформації представникам ФСБ РФ відносно подій, які будуть відбуватись в зоні проведення АТО.
Отже, зазначене повідомлення містить фактичні дані, щодо наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а відтак є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, а відтак обґрунтовано був прийнятий у якості такого.
Колегія суддів не погоджується із твердженням апеляційних скарги, що експертизи, проведені щодо телефонів ОСОБА_7 не виявили файлів на телефоні «Sigma» та не змогли виявити дані, що містяться на флеш носії телефона «Sony Xperia», оскільки останній був захищений цифровим паролем.
Зазначене спростовується висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18.02.2016 року №11582/15-35 із доданим оптичним диском DWD RW з позначенням « НОМЕР_4 », згідно якого на вилучених під час затримання обвинуваченого ОСОБА_7 мобільних телефонах «Sigma» та «SonyXperia» із картою пам`яті та сім-картами виявлено електронні файли, скопійовані експертом на технічний носій;Т.5 а.с.38-40
- висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 13.08.2015 року №296/2 із доданим до нього оптичним диском DVD R, згідно якого на вилучених під час огляду флеш накопичувачі «Team Group» 8 Гб та флеш накопичувачі фіолетового кольору без марки та написів, які використовував ОСОБА_7 , виявлено електронні файли, скопійовані експертом на технічний носій; Т.5 а.с.67-68
Крім того, є загальновідомим фактом, що копіювання даних з карти пам`яті телефону (micro SD)не пов`язано з безпосереднім доступом до його файлової системи, яка захищена паролем, оскільки картка пам`яті є знімним пристроєм та саме з неї експертом здійснено копіювання файлів.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що файли, які містились на вилучених у ОСОБА_7 флеш носіях, які, як констатовано судом мають гриф «таємно», проте ним грифу таємності присвоєно не було спростовано наступними доказами:
- висновком експерта з питань державної таємниці №3 від 31.03.2016 року із доданим оптичним диском DWD RW та роздруківками документів - «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №223, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №224, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №225, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №226, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», згідно якого встановлено наявність електронних файлів, які містять копії електронних документів та відомості, що підпадають під дію вимог ст. 8 Закону України «Про державну таємницю», положень ЗВДТ, та містять інформацію, що становила державну таємницю на час створення, та містять відомості що розкривають планування та організацію антитерористичних заходів, кількість особового складу та озброєння, а також пункти їх зосередження та мають ступінь секретності «таємно». Крім того, витік зазначених відомостей міг завдати шкоду інтересам національної безпеки України та надавав змогу учасникам терористичних угруповань більш ефективно планувати оборону утримуваних ними територій та більш результативно здійснювати озброєні напади на сили, які задіяні в антитерористичній операції, що могло призвести до втрат серед особового складу та військової техніки; Т.4 а.с.162-165
- висновком експерта з питань державної таємниці №4 дск від 04.03.2016 року із доданим до нього оптичним диском DWD RW, а також роздруківками документів - «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №223, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №224, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №225, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «БОЙОВЕ РОЗПОРЯДЖЕННЯ керівника спеціальної операції №226, КП КРАМАТОРСЬК 08.00 20.04.2015», «Доповідь керівника ОГ 11.05.15.pptx» та «БЧС АТО район М 22.10.14.xls», згідно якого встановлено наявність шести вищевказаних електронних файлів, які містять копії електронних документів та відомості, що підпадають під дію вимог ст. 8 Закону України «Про державну таємницю», положень ЗВДТ, містять інформацію, що становить державну таємницю та мають ступінь секретності «таємно». Крім того, витік зазначених відомостей може завдати шкоду інтересам національної безпеки України у сфері державної безпеки і охорони правопорядку та у сфері оборони; Т.4 а.с.180-229
- протоками огляду документів від 22.02.2016 року, від 21.04.2016 року, згідно яких встановлено, що виявлені на флеш накопичувачі «Team Group» 8 Гб, флеш накопичувачі фіолетового кольору без марки та написів, мобільних телефонах «Sigma» та «SonyXperia», вилучених у ОСОБА_7 , а також ноутбуку «Lenovo», який використовувався ОСОБА_7 , містять 13 електронних файлів, які відповідно до висновків експертиз з питань державної таємниці №4 дск від 04.03.2016 року та №3 від 31.03.2016 року містять копії електронних документів та відомості, що підпадають під дію вимог ст. 8 Закону України «Про державну таємницю», положень ЗВДТ та інформацію, що становить державну таємницю та мають ступінь секретності «таємно», були багаторазово скопійовані. Наведені у протоколі копії вищевказаних документів одночасно містяться на флеш накопичувачі «Team Group» 8 Гб, флеш накопичувачі фіолетового кольору без марки та написів, мобільних телефонах «Sigma» та «SonyXperia», вилучених у ОСОБА_7 , а також ноутбуку «Lenovo», який використовувався ОСОБА_7 ; Т.5 а.с.133-149,150-160
- актом перевірки стану охорони державної таємниці у Центрі забезпечення шифрованого зв`язку Генерального штабу Збройних Сил України від 25.01.2016 року №26/1/2-819, проведеної співробітниками Служби безпеки України, згідно якого під час перебування ОСОБА_7 у відрядженні в зоні проведення АТО останній мав фактичний доступ до інформації, яка мала ступінь секретності «таємно» та службової інформації. При цьому ОСОБА_7 не мав належним чином оформлений доступ до державної таємниці, що створило загрозу витоку секретної інформації.Т.3 а.с.1-18.
Отже, судом першої інстанції правильно констатовано, що витік зазначених відомостей може (міг) завдати шкоду інтересам національної безпеки України у сфері державної безпеки і охорони правопорядку та у сфері оборони, відтак збирання цих відомостей ОСОБА_7 з дотриманням конспіративних методів обґрунтовано свідчить про правильність висновків суду про доведеність вини обвинуваченого за ч.1ст.111 КК України.
Також непереконливими є доводи апеляційних скарги щодо ігнорування судом факту застосування до ОСОБА_7 недозволених методів ведення досудового розслідування співробітниками СБУ.
Зазначене спростовано висновками суду про те, що вироку не міститься посилань на пояснення ОСОБА_7 , які він писав власноруч ОСОБА_11 , а також на будь які інші зізнавальні показання ОСОБА_7 .
Судом обґрунтовано враховано, що ОСОБА_7 посилається на незаконні дії щодо нього вже після того, як він намагався втекти через вікно, тобто ці посилання стосуються дій поза межами, передбачених ст.ст.111 ч.1 і 345 ч.2 КК України.

Також, автор апеляційної скарги вказував на те, що обшуки у його службовому приміщенні адміністративної будівлі аеропорту м. Краматорську проведені не уповноваженою особою, яка не збігається із тією, що зазначена в ухвалі про надання дозволу на обшук.
Проте, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 235 КПК України, ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна відповідати загальним вимогам досудових рішень, передбачених цим Кодексом та містити відомості, у тому числі, про прокурора, слідчого, який подав клопотання.

Таким чином, ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи надає дозвіл слідчому на проведення зазначеної слідчої дії взагалі, як представнику органу досудового розслідування, який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні.
Тому проведення обшуку не тим слідчим, який звернувся з клопотанням про проведення обшуку, а іншим, не може свідчити про те, що особа (слідчий),який проводив такий обшук діяв поза межами своїх повноважень у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Отже, стосовно доводів апеляційних скарг щодо відсутності в матеріалах провадження ухвал слідчого судді, які стали підставою для проведення НСРД у даному кримінальному провадження, тобто не відкриття їх порядку ст. 290 КПК України колегія суддів зазначає наступне.
Нікім з учасників судового розгляду, зокрема, стороною захисту не оспорюється, що після закінчення досудового розслідування стороні захисту були відкриті матеріали кримінального провадження, надано доступ до них з метою ознайомлення.
Захисник ОСОБА_8 зазначив що на час досудового розслідування він одноособово здійснював захист ОСОБА_7 , йому були відкриті матеріали кримінального провадження та зауважень про їх неповне надання ним не вносилось, не мав таких зауважень і ОСОБА_7 про що свідчать їх розписки у матеріалах провадження.
Між тим, в апеляційних скаргах та безпосередньо під час апеляційного розгляду сторона захисту не тільки не ініціювала питання щодо перевірки інформації стосовно факту існування процесуальних документів (ухвал слідчого судді), які стали підставою для проведення НСРД, дати їх розсекречення, тощо, а взагалі відмовилась від перевірки доводів апеляційної скарги щодо відсутності цих документів.
Зокрема, сам обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від дослідження ухвал слідчого судді(в), які стали підставою для проведення НСРД, оскільки вважав, що дані у відповідних протоколах за результатами проведення негласних розшукового заходу взагалі не є тими доказами, на підставі яких можна дійти висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.
Поряд з цим колегія суддів також зазначає і наступне.
Згідно зазначених протоколів за результатами проведення негласного розшукового заходу, зазначені заходи здійснювався в рамках в рамках контррозвідувальної справи відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність»
Відповідно до ч.1ст. 257 КПК України якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.
Будь-ким з авторів апеляційної скарги не оспорюється проведення наведених вище НСРД в рамках контррозвідувальної справи відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», та легітимність їх використання у даному провадженні, а отже вони є належними доказами у кримінальному провадженні, що повністю відповідає приписам ч.2 ст.99 КПК України.

Аналогічно сторона захисту відмовилась від перевірки доводів апеляційних скарг стосовно не визначення стороною обвинувачення користувачів IP адрес, з яких відправлялися відомості на поштову скриньку ОСОБА_14 , не встановлення анкетних даних та недопиту осіб, які користувались цими IP адресами; необхідності порівняння МАС-адресів, вилучених у ОСОБА_7 пристроїв з тими з яких здійснювалось відправлення на поштову скриньку ОСОБА_14 , виклику та допитів експертів, свідків.
Відповідно до п.19 ст.7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься диспозитивність, яка полягає, зокрема у вільному у використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Отже, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку за ч. 1 ст. 111 КК України.

Щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.
В апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисниками оспорюється наявність складу злочину, передбаченого ч.2ст. 345 КК України в діях ОСОБА_7 .
Згідно досліджених судом першої інстанції показів самого обвинуваченого та зіставлення їх з поясненнями даними ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, вбачається наступне.
ОСОБА_7 не заперечував що між ним та ОСОБА_11 відбувалось фізичне протистояння, в ході якого він наніс йому удар рукою в обличчя.
В суді першої інстанції ОСОБА_7 зазначив, що не пам`ятає, чи була в нього в руці в момент нанесення удару кулькова ручка.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 категорично заперечував, що наносив удар потерпілому саме кульковою ручкою.
В той же час, така версія спростована показаннями допитаної в якості свідка медичної сестри медичного пункту військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_38 про те, що в проміжок часу з 19 до 21 годин 13 травня 2015 року до медичного пункту звернувся ОСОБА_11 , який мав колоту рану невідомим предметом під оком;
- показаннями допитаного під час судового розгляду в якості свідка співробітника Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_39 , який підтвердив вищезазначені покази потерпілого і пояснив відомі йому зі слів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 обставини вчинення останнім державної зради та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 при отриманні письмових пояснень 13.05.2015 року;
- Потерпілий ОСОБА_11 конкретно вказує на ОСОБА_7 як на особу, яка навмисно нанесла йому удар кульковою ручкою в ділянку лівого ока, коли ОСОБА_11 викрив злочинну діяльність ОСОБА_7 , і після цього ОСОБА_7 намагався вистрибнути в вікно службового кабінету. Свої показання потерпілий ОСОБА_11 підтвердив на місці під час слідчого експерименту за його участю.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на кульковій ручці відсутні ядра клітин ОСОБА_7 і це свідчить про те що він навіть не тримав цю ручку є необґрунтованим.
Так висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області від 29 липня 2015 року №162, згідно якого в результаті проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлено генетичні ознаки (ДНК - профілі) зразків букавельного епітелію потерпілого ОСОБА_40 та підозрюваного ОСОБА_7 При цьому в наданому на дослідженні змиві із ковпачка кулькової ручки, виявленій під час огляду місця події від 13.05.2015 року, встановлено наявність клітин із ядрами, генетичні ознаки яких збігаються із генетичними ознаками зразків потерпілого ОСОБА_40 та не містять генетичних ознак зразків підозрюваного ОСОБА_7 .
Наведене підтверджує, що саме ОСОБА_11 спричинено тілесне ушкодження саме цією кульковою ручкою.
Згідно висновку експерта Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 14 травня 2015 року №1060-С/15, у потерпілого ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: синець та забійну рану на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли бути отримані останнім при обставинах, на які вказує потерпілий ОСОБА_11 .
При цьому виключається можливість виникнення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок нанесення їх потерпілим самому собі.
Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 345 КК України.
Отже, при постановленні обвинувального вироку, районний суд відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні злочину, за яким його засуджено, поза розумним сумнівом.
Істотних порушень вимог кримінально процесуального закону не встановлено, відтак підстави для скасування вироку за доводами викладеними стороною захисту в апеляційних скаргах не вбачається.
Втім, решта доводів апеляційних скарг сторони захисту, зокрема, стосовно не вирішення судом першої інстанції долі майна (речей) ОСОБА_7 вилучених у нього під час його затримання, а також долі грошових коштів на його банківських рахунках, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року є слушними, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 12 ч.1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, таке питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
З матеріалів провадження вбачається, що під час затримання та проведення обшуків у ОСОБА_7 вилучено наступне майно (речі): -одну грошову купюру номіналом 200 гривень серія ПЕ № 8729013, одну грошову купюру номіналом 100 гривень серія ВФ № 1143628, одну грошову купюру номіналом 100 гривень серія ЗВ № 3664743, одну грошову купюру номіналом 50 гривень серія ГА № 1366830, одну грошову купюру номіналом 50 гривень серії КГ № 8404065, одну грошову купюру номіналом 10 гривень серія ЗЦ № 3512717, одну грошову купюру номіналом 1 гривня серія ВИ №1187537; гаманець чорного кольору з написом «DILAV» ; картка постійного клієнта мережі магазинів «Лінія пива» ; картка Харківського метрополітену № ; комплект виживання (комплексний металевий предмет складної будови з отворами різної форми, зубцями, вимірювальними позначеннями) ; сім-карта мобільного оператора «Білайн» з позначеннями НОМЕР_5 ; сім-карта мобільного оператора «МТН» з позначенням НОМЕР_6 ; сім-карта мобільного оператора «Білайн з позначенням НОМЕР_7 ; зошит синього кольору на 12 аркушах з особистими та службовими записами ОСОБА_7 ; зошит синьо-білого кольору на 24 аркушах зі службовими записами ОСОБА_7 ; блокнот на 54 аркушах зі службовими та особистими записами ОСОБА_7 ; щоденник бірюзового кольору на 383 аркушах з рукописними записами ручкою синього та чорного кольору, які містять інформацію про службову діяльність ОСОБА_7 ; картку кредитну «ПриватБанк» № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_41 ; дві флеш-картки чорного та сріблястого кольору зв`язані між собою.
Крім того, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року накладено арешт на гроші у будь-якій валюті підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, ідентифікаційний код НОМЕР_9 , які розміщені по всіх банківських, карткових, поточних рахунках, відкритих на його ім`я у ПАТ КБ «ПриватБанк» () із подальшим наданням банківською установою інформації органу досудового слідства про розмір вкладів (грошових коштів) на який накладено арешт в ході виконання ухвали суду.
Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.10.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20151027/2016
грошові кошти обвинуваченого ОСОБА_7 розміщені за наступними банківськими реквізитами: ПАТ КБ «Приват Банк» (ЄРРПОУ 14360570) № НОМЕР_10 - 14,07 UAH;
№ НОМЕР_11 0.00 USD; № НОМЕР_12 1.26 USD; № НОМЕР_13 20.77 USD; № НОМЕР_14 14170.10 UAH; № НОМЕР_15 0.00 UAH; № НОМЕР_16 32442.23 USD; № НОМЕР_17 0.00 UAH; № НОМЕР_18 0.00 EUR;
Оскаржуваним вироком до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткове покарання конфіскації його майна не застосовано, так як судом не встановлено корисливий мотив в діях ОСОБА_7 .
Не застосовано до ОСОБА_7 і такий захід кримінально-правового характеру як спеціальна конфіскація.
З огляду на це, зазначене вище майно та грошові кошти, розміщені на банківських рахунках за названими реквізитами підлягають поверненню ОСОБА_7 , а вирок суду в частині вирішення питань щодо долі майна, на яке накладено арешт, речових доказів і документів підлягає зміні.
Також, слушною на думку колегії суддів є вимога сторони захисту щодо пом`якшення ОСОБА_7 покарання, призначеного за ч.1 ст. 111 КК України.
При цьому колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проходження військової служби.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , визнано вчинення ним злочину вперше.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відсутні.
Отже, правильним є висновок суду про те, що для виправлення та попередження скоєння нових злочинів ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі без конфіскації його майна, так як судом не встановлено корисливий мотив в його діях.
Аналогічно правильним є висновок щодо необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання за ч.1 ст.111 КК України у виді позбавлення його військового звання підполковник.
Поряд з цим, сукупність даних про особу обвинуваченого, наведені вище, зокрема вчинення ним злочину вперше, позитивні характеристики з місця служби, відсутність тяжких наслідків вчиненого ним злочину, а також той факт, що ОСОБА_7 вже тривалий час, а саме з 13.05.2015 року тримається під вартою, на думку колегії суддів дають підстави для пом`якшення йому основного покарання призначеного за ч.1 ст.111 КК України до 12 років позбавлення волі.
Відтак, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання також підлягає зміні.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений за злочини, які були вчинені до 20.06.2017 року.
Отже, враховуючи правовий висновок Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 травня 2015 року по 23 грудня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404,405,407,408, 414,КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року), колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 змінити.
Повернути ОСОБА_7 наступне майно, вилучене у нього під час його затримання:

-одну грошову купюру номіналом 200 гривень серія ПЕ № 8729013, одну грошову купюру номіналом 100 гривень серія ВФ № 1143628, одну грошову купюру номіналом 100 гривень серія ЗВ № 3664743, одну грошову купюру номіналом 50 гривень серія ГА № 1366830, одну грошову купюру номіналом 50 гривень серії КГ № 8404065, одну грошову купюру номіналом 10 гривень серія ЗЦ № 3512717, одну грошову купюру номіналом 1 гривня серія ВИ №1187537

- гаманець чорного кольору з написом «DILAV»

- картка постійного клієнта мережі магазинів «Лінія пива»

- картка Харківського метрополітену №

- комплект виживання (комплексний металевий предмет складної будови з отворами різної форми, зубцями, вимірювальними позначеннями)

- сім-карта мобільного оператора «Білайн» з позначеннями НОМЕР_5

- сім-карта мобільного оператора «МТН» з позначенням НОМЕР_6

- сім-карта мобільного оператора «Білайн з позначенням НОМЕР_7

- зошит синього кольору на 12аркушах з особистими та службовими записами ОСОБА_7

- зошит синьо-білого кольору на 24 аркушах зі службовими записами ОСОБА_7

- блокнот на 54 аркушах зі службовими та особистими записами ОСОБА_7

- щоденник бірюзового кольору на 383 аркушах з рукописними записами ручкою синього та чорного кольору, які містять інформацію про службову діяльність ОСОБА_7

- картку кредитну «ПриватБанк» № НОМЕР_8 на імя ANNA NESCADIM

- дві флеш-картки чорного та сріблястого кольору зв`язані між собою.

Грошові кошти обвинуваченого ОСОБА_7 які розміщені за наступними банківськими реквізитами:

ПАТ КБ «Приват Банк» (ЄРРПОУ 14360570)

№ НОМЕР_10 - 14,07 UAH;

№ НОМЕР_11 0.00 USD;

№ НОМЕР_12 1.26 USD;

№ НОМЕР_13 20.77 USD;

№ НОМЕР_14 14170.10 UAH;

№ НОМЕР_15 0.00 UAH;

№ НОМЕР_16 32442.23 USD;

№ НОМЕР_17 0.00 UAH;

№ НОМЕР_18 0.00 EUR;

на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року -повернути ОСОБА_7 .

Пом`якшити покарання призначене ОСОБА_7 -за ч.1 ст.111 КК України до 12 років позбавлення волі, без конфіскації його майна, з позбавленням військового звання підполковник.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.345 КК України до 4 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, без конфіскації його майна, з позбавленням військового звання підполковник.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 13.05.2015 року по 23 грудня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді