Справа № 362/4721/15-к Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1550/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження
21 лютого 2020 року м. Київ
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід з тримання під ватрою на цілодобовий домашній арешт.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 09.01.2020 року та ухвалити нову, якою ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Перевіривши апеляційну скаргу прокурора вважаю, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з наступних підстав.
Пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Більш того, спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства (рішення ЄСПЛ у справі Monnelland Morrisv. the United Kingdom від 2 березня 1987 року, серія A № 115, p. 22, § 56; рішення ЄСПЛ у справі Helmers v. Sweden від 29 жовтня 1991 року, серія A № 212-A, p. 15, § 31).
Аналогічну позицію висловлено в рішенні ЄСПЛ у справі «Скорик проти України», зокрема щодо того, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава повинна гарантувати, що особи, які перебувають під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. При цьому, повинні бути враховані особливості провадження, що розглядається і сукупність проваджень, що здійснюються відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановленні під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Так, положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Вказане рішення надало можливість апеляційного оскарження виключно ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, однак, прокурором оскаржується ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під ватрою змінено на цілодобовий домашній арешт.
Згідно ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Оскільки прокурор оскаржує ухвалу, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, і оскарження якої в межах Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, не можливе, приходжу до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2020 року слід відмовити, а апеляційну скаргу прокурора повернути особі, яка її подала.
Керуючись ч. 4 ст.399 КПК України,
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09.01.2020 року.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з додатками надіслати апелянту.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.
Суддя ОСОБА_2