ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/751/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/6803/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова матеріали провадження №11кп/818/751/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року,-

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хрестище Красноградського району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.10.2003 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 28.05.2004 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.188 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 28.03.2005 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 13.02.2006 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 11 днів;

- 20.10.2008 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 14.01.2011 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.263 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 24.06.2011 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання 15.07.2014 року на підставі Закону України «Про амністію»;

- 28.09.2016 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 12.05.2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 2 ст.70, ч.ч.1,2 ст.71 КК України, на 2 роки позбавлення волі;

- 06.07.2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 2 роки 9 місяців позбавлення волі.

початок строку: 06 вересня 2017 року, кінець строку: 21 червня 2020 року.

про умовно-дострокове звільнення.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений має дев`ять судимостей, до нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період умовно-дострокового звільнення та іспитового строку вчиняв нові злочини.
Крім того суд зазначив, що ОСОБА_7 знаходиться в місцях позбавлення волі з 22 червня 2017 року, під час тримання в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 24 жовтня 2017 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100» і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, що не може безумовно свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Також судом указано, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання працював всього лише 12 місяців.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Зазначив, що суд в мотивувальній частині помилково послався на матеріали особової справи засудженого ОСОБА_8 та дослідивши судимості ОСОБА_8 дійшов до висновку про відмову в задоволенні його ОСОБА_7 клопотання про умовно-дострокове звільнення. Також зазначив, що судом не прийнято до уваги, що всі цивільні позови та судові витрати були ним погашені, а також не враховано його соціальні зв`язки. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про застосування ст.81 КК України та замінити невідбуту частину покарання іспитовим строком.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше 9 разів судимий, а також 13.02.2006 року звільнявся умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 11 днів, однак у цей період вчинив новий злочин, також за вироками суду у 2003 році, 2008 році, 2011 році та 2016 році був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак у більшості з цих періодів вчиняв нові злочини.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що судом було досліджено не його судимості а судимості особи ОСОБА_8 , є безпідставними, оскільки зазначені судом першої інстанції дев`ять судимостей ОСОБА_7 повністю збігаються з наявними відомостями щодо його судимостей, які містяться в матеріалах особової справи ОСОБА_7 .

Зазначення судом першої інстанції в мотивувальній частині ухвали прізвища ОСОБА_8 , колегія суддів вважає суто технічною помилкою.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період відбування покарання у Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27, характеризувався посередньо, стягувань та заохочень не мав та до праці не залучався.

З 24 жовтня 2017 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100»

Згідно характеристики від 16.09.2019 року засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має два заохочення, стягнень не має; працевлаштований до промислової зони установи до цеху з виготовлення барабанів для кабелів, також залучається до участі робіт із благоустрою колонії, до яких відноситься відповідально і з розумною ініціативою, виконує поставлені завдання своєчасно та в повному обсязі, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги; приймає активну участь у роботі самодіяльних організацій та відноситься з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія» та «Творчість», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю, закінчив Державний професійно-технічний навчальний заклад «Темнівський навчальний центр №100» і здобув професію токаря; підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, телефонних розмов та посилок, стосунки доброзичливі. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_7 у період часу з січня 2018 року по березень 2018 року, з травня 2018 року по липень 2018 року, з жовтня 2018 року по листопад 2018 року та з травня 2019 року по серпень 2019 року був працевлаштований до цехів №2 та №3, промислового корпусу установи та майстерні, де виконував ремонтно-будівельні роботи, роботи з виготовлення сумки господарчої, сувенірних виробів, металоконструкції для вагів, барабанів для кабелів, капців одноразових, за що отримував заробітну плату.

Крім того, рішеннями комісій державної установи «Темнівська виправна колонія №100»:

- від 03 жовтня 2018 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засудженого ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 100, 101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення,

- від 16 січня 2019 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів своє виправлення.

Стосовно доводів засудженого про те, що судом першої інстанції не враховано, що всі цивільні позови та судові витрати були ним погашені, а також не враховано його соціальні зв`язки, то ці обставини, з урахуванням вищенаведеного та самі по собі, не можуть свідчити про виправлення засудженого.

Враховуючи викладене, а також відсутність відомостей, які б вказували на вчинення засудженим дій, направлених на погашення цивільного позову,колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: