Справа № 567/165/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000418 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Межиріч Острозького району Рівненської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого 23.10.2008 Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ухвали Сарненського районного суду від 01.08.2013 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців 17 днів, звільнений ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07.02.2014 умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 11 місяців 25 днів; 05.08.2014 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України, з врахуванням ст.71 КК України, до покарання у вигляді 4 роки 4 місяці позбавлення волі, звільнений 21.11.2016 за ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 10 днів

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 05.08.2014 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України, на підставі ст.71 КК України, із урахуванням частини невідбутого строку покарання за вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23.10.2008, до покарання у вигляді 4 роки 4 місяці позбавлення волі, звільнений 21.11.2016 за ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області умовно-достроково, із невідбутим строком 1 рік 10 днів до закінчення строку обчислення погашення судимості вчинив новий умисний, корисливий злочин.
Так, в ніч з 09 на 10 грудня 2019 року ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, скориставшись відсутністю нагляду за його діями, шляхом відкривання незамкнених вхідних дверей проник до приміщення хліву ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звідки здійснив крадіжку однієї алюмінієвої каструлі об`ємом 4 л. вартістю 61 грн. 67 коп., двох алюмінієвих каструль радянського виробництва об`ємом 2 літри кожна вартістю 51 грн. 67 коп. кожна, однієї алюмінієвої миски радянського виробництва об`ємом 1л. вартістю 53 грн. 33 коп. В подальшому, ОСОБА_5 , керуючись єдиним умислом, шляхом виривання скоби закриваючого пристрою вхідних дверей проник до приміщення літньої кухні ОСОБА_6 , що розташована за тією ж адресою, звідки здійснив крадіжку алюмінієвого казану радянського виробництва об`ємом 50 л. вартістю 1099 грн. 67 коп., однієї алюмінієвої миски радянського виробництва об`ємом 20 л. вартістю 183 грн. 33 коп., всього викравши майна ОСОБА_4 на загальну суму 1501 грн. 34 коп.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України винним себе визнав повністю, підтвердив, що вчинив злочин за обставин, у спосіб та час, вказані в обвинувальному акті.
При цьому він показав, що на даний час проживає в АДРЕСА_2 та заробляє на життя неофіційними заробітками.
В грудні 2019 року він вирішив викрасти якісь речі, щоб в подальшому продати та 09 грудня 2019 року він пішов до господарства ОСОБА_6 . На подвір`ї він помітив незамкнений сарай, з якого викрав дві алюмінієві каструлі та алюмінієву миску, які помістив у полімерний мішок. Після цього він зайшов до приміщення літньої кухні через вхідні двері, які були замкнені на навісний замок, якого він зірвав. В приміщенні літньої кухні він знайшов чавунний казан та алюмінієву миску, які також забрав. Перебуваючи на подвір`ї господарства ОСОБА_6 , він поскладав усе викрадене майно в чавунний казан, після чого переніс до свого батьківського будинку розташованого через будинок, де погнув викрадені каструлі та миску, а також розбив на частини чавунний казан, після чого помістив усе до полімерного мішка.
В подальшому, викрадене майно він переніс до свого місця проживання по АДРЕСА_2 , де заховав, а наступного дня викрадені речі він відвіз на пункт прийому металобрухту в м.Острог Рівненської області, за що отримав грошові кошти.
У вчиненому розкаюється, вказує, що вчинив злочин в зв`язку з скрутним матеріальним становищем. Зобов`язався відшкодувати шкоду завдану потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що періодично буває в АДРЕСА_3 , де доглядає за своєю тіткою ОСОБА_7 .
Вранці 13.12.2019 вона приїхала до будинку своєї тітки щоб її провідати, та виявила відсутність двох курок та одного півня. Зайшовши у приміщення хліву, вона виявила відсутність двох алюмінієвих каструль по дві літри, однієї - на чотири літри та алюмінієвої миски об`ємом 1 л., у яких давали їсти та пити для курей, та у приміщені літньої кухні виявила відсутність наступних речей: казанка об`ємом 50 л. із кришкою у вигляді алюмінієвої миски об`ємом 20 л. радянського виробництва, двох камфорок до газової плитки радянського виробництва, декількох сокир радянського виробництва та малого молотка радянського виробництва.
Востаннє вона бачила вказані речі домашнього вжитку на початку грудня та коли саме сталася крадіжка їй не відомо.
Вказала, що ОСОБА_5 попросив в неї вибачення за скоєне, однак на даний час завдана шкода їй не відшкодована.
При призначенні покарання покладається на розсуд суду та вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Аналізуючи покази обвинуваченого та потерпілої суд вважає їх допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті, оскільки вони не суперечать один одному, співвідносяться між собою та узгоджуються в деталях.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, вартість викраденого майна, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор, обвинувачений та потерпіла вважають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження та приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення.
При цьому, суд вважає, що в діях обвинуваченого наявна така кваліфікуюча ознака, як проникнення до іншого приміщення, оскільки під час судового розгляду встановлено спрямованість умислу ОСОБА_5 на заволодіння чужим майном, що є характерним для основного складу крадіжки, який в ході судового розгляду пояснив, що умисел на проникнення в підсобні приміщення потрепілої в нього виник саме з метою заволодіння чужим майном. Окрім того, обвинувачений проник до підсобних приміщень шляхом відкриття дверей, які були зачинені, і умисел на проникнення до зазначених приміщень у обвинуваченого виник поза їх межами.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України даний злочин кваліфікується як тяжкий злочин за вчинення якого не передбачено іншого покарання окрім позбавлення волі, а також наслідки, що настали, дані про особу винного, який на шлях виправлення не став, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Одночасно, беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 по місцю проживання характеризується посередньо, скарг та заяв на його поведінку до Межиріцької сільської ради не надходило.
Згідно довідки КНП "Острозька ЦРЛ" №133, ОСОБА_5 на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.
Відповідно до досудової доповіді, складеної 19.03.2020 Острозьким РС філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, вбачається що обвинувачений був судимий, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак щиро розкаюється в скоєному. За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, скарг та заяв на його поведінку в Межиріцьку сільську раду не надходило. ОСОБА_5 не має постійного місця роботи та займається тимчасовими заробітками, знаходиться в нормальних соціально-побутових умовах. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високий ризик вчинення повторного правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Одночасно, у разі звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього додаткових обов`язків працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України не встановлено.
Відповідно до вимоги УІАП ГУНП в Рівненській області про судимість, вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий.

Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження враховує дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а також враховує щире каяття обвинуваченого та вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

Згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Крім того, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_5 , який є особою працездатного віку, однак офіційно не працевлаштований, суд вважає необхідним додатково покласти на обвинуваченого необхідні і достатні для його виправлення обов"язки відповідно до п.3 ч.2 ст.76 КК України, а саме за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 3 роки.
При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судових товарознавчої та трасологічної еспертиз по даному кримінальному провадженню становлять 2041,13 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5, 7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям; документи, що є речовими доказами залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76, п.3 ч.2 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 2041,13 (дві тисячі сорок одну) грн. 13 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні - три алюмінієві каструлі різних об`ємів, дві алюмінієві миски різних об`ємів, уламки різної форми зовні схожі на уламки казана, та інші алюмінієві речі, які зберігаються в камері схову речових доказів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_4 ; фрагменти слідів пальців рук та дактилокарту ОСОБА_5 зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1