Дата документу 29.04.2020 Справа № 323/210/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/210/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/738/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 лютого 2020 року, якою задоволено подання начальника Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

28 січня 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло подання Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні ОСОБА_7 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року.

Подання обґрунтовано тим, що за час перебування ОСОБА_7 на обліку, до нього один раз було застосовано застереження у вигляді письмового попередження за неявку без поважної причини на реєстрацію 15 листопада 2019 року та 17 січня 2020 року, а також за неповідомлення про зміну місця свого проживання.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 дійсно двічі не прибув на реєстрацію без поважної причини, за що до нього було застосовано застереження у вигляді письмового попередження, а також змінював фактичне місце проживання, не попереджаючи орган пробації та повідомивши про це орган пробації лише під час надання пояснень щодо причин чергової неявки, прийшов до висновку, що поведінка засудженого свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим подання Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області слід задовольнити.

В апеляційній скарзі (з урахуванням уточнень) засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не дослідив поважні причини, через які він допустив неявки до органу пробації.

Так, 1 листопада 2019 року він через погане самопочуття звертався за медичною допомогою, що підтверджується наявною в особовій справі довідкою, а 15 листопада 2019 року та 17 січня 2019 року він здійснював догляд за хворою бабусею.

Звертає увагу, що кожного разу напередодні дня явки він телефонував інспектору пробації та повідомляв про неможливість прибути у встановлений день через вищевикладені обставини, проти чого інспектор жодним чином не заперечувала, а в подальшому, він з`являвся до органу пробації за першої можливості.

З приводу зміни місця проживання зазначає, що він пояснював інспектору з приводу того, що через певні сімейні обставини змушений проживати за різними адресами в межах одного населеного пункту.

Коли його цивільна дружина виїжджає за межі України на заробітки, то він разом з донькою проживає у батьків за адресою: АДРЕСА_1 , а коли дружина знаходиться в України, то вони разом проживають на орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, в період загострення хвороби його бабусі, за нею необхідно доглядати від декількох днів до тижня, у зв`язку з чим, він у цей період проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Факти його періодичного проживання за трьома вищевказаними адресами повністю підтверджуються відповідними довідками голів квартальних комітетів, і про наявність цих адрес місця проживання він повідомляв інспектора, але йому не роз`яснили необхідність письмового повідомлення про зміну місця проживання, а тому вважає, що достатньо було лише усного повідомлення.

На користь того, що інспектору було достовірно відомо про всі ці адреси місця його проживання також свідчить той факт, що при направленні подання до суду першої інстанції інспектор повідомила за всіма адресами, а судові повістки були доставлені на всі три адреси.

З урахуванням викладеного вважає, що висновок суду про систематичне порушення умов відбування покарання без поважних причин спростовується наданими документами та не відповідає фактичним обставинам справи.

Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання начальника Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області.

Від начальника Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи засудженого є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження, його пояснення з приводу неявок, надані ним інспектору пробації, суперечать тим, які він зазначав у суді та в апеляційній скарзі, зокрема, з приводу догляду за бабусею, дзвінків інспектору та повідомлень про зміни місця проживання. Просить апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення та зазначив, що суд все оцінив та прийшов до правильного висновку, оскільки засуджений завжди вказував різні причини неявок, а необхідність доглядати за бабусею нічим не підтверджена, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи ОСОБА_7 , останній був засуджений вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням двічі без поважної причини не з`явився на реєстрацію до органу пробації, а також не повідомив орган пробації про зміну місця проживання, начальник Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_7 та направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Суд першої інстанції задовольнив зазначене подання, мотивуючи це тим, що засуджений ОСОБА_7 два рази не з`явився на реєстрацію до органу пробації і належним чином поважність причин пропуску не підтвердив, а також не повідомив орган пробації про зміну місця проживання, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України суд може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

За змістом наведених положень закону, при вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суд повинен з`ясувати, чи були порушення систематичними та чи свідчать ці правопорушення про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, суд належним чином не перевірив обставини, зазначені в поданні.

Як вбачається з наявної в особовій справі підписки, 20 травня 2019 року засуджений ОСОБА_7 був ознайомлений з умовами та порядком звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також обов`язками, покладеними на нього судом (особова справа, а.с. 12).

Відповідно до постанови від 20 травня 2019 року ОСОБА_7 було встановлено дні явки для реєстрації кожної першої п`ятниці кожного місяця (особова справа, а.с. 14).

Із листка реєстрації встановлено, що перебуваючи на обліку ОСОБА_7 двічі 15 листопада 2019 року та 17 січня 2020 року на реєстрацію не з`явився, проте за викликами інспектора органу пробації з`явився та дав пояснення з цього приводу, вказавши, що 15 листопада 2019 року він забув графік реєстрації, а 17 січня 2020 року він знаходився в Дніпропетровській області на тимчасових заробітках, але надати документальні підтвердження можливості не має (особова справа, а.с. 60, 79, 94).

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в цілому виконував покладені на нього обов`язки, але за весь час випробування дійсно двічі не з`явився на реєстрацію до органу пробації без поважної причини та не повідомив про зміну місця свого проживання, а враховуючи обставини, які завадили йому вчасно з`явитися на реєстрацію та повідомити про зміну місця проживання, їх характер не свідчить про свідоме умисне небажання ставати на шлях виправлення, не вказує на підвищену суспільну небезпеку засудженого, всі вони були вчинені протягом нетривалого проміжку часу та лише самі по собі не вказують переконливо на те, що засуджений не бажає вставати на шлях виправлення і він повинен бути направлений до місць позбавлення волі.

Крім того, в подальшому, після відповідних попереджень, своїх обов`язків засуджений ОСОБА_7 не порушував, за весь час 8 разів з`явився для реєстрації до органу пробації (а.с. 15, 60 особової справи), адміністративних правопорушень, які б свідчили про його небажання ставати на шлях виправлення взагалі не вчиняв.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що даних, які беззаперечно свідчили би про те, що ОСОБА_7 не бажає ставати на шлях виправлення матеріали провадження не містять, і викладені у поданні обставини не є достатніми підставами для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення до місць позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про відмову у задоволенні вищевказаного подання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 7 лютого 2020 року, якою задоволено подання начальника Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні засудженого ОСОБА_7 , скасувати.

У задоволенні подання Оріхівського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні ОСОБА_7 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4