ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/844/20 Справа № 183/5297/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001318 від 28 липня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
18 липня 2019 року приблизно о 01.00 годині ОСОБА_6 проходив по вул. Гетьманській м. Новомосковська Дніпропетровської області, де поблизу будинку 41А побачив автомобіль марки «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, який належав ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 18 липня 2019 року приблизно о 01.05 годині ОСОБА_6 , знаходячись за вищевказаною адресою, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за допомогою сили видавив бокове скло з лівої сторони автомобіля марки «ВАЗ 2106» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, відчинив двері автомобіля та незаконно проник до салону автомобіля, звідки таємно викрав майно, яке належало ОСОБА_9 : магнітолу марки «Car Audio systems SP-5237 MP3», вартістю 285 гривень 75 копійок; флеш носій «Kingston technologi Micro SD adapter» об`ємом 8 Гбайт, вартістю 119 гривень; чоловічі сонцезахисні окуляри «Ray Ban», вартістю 875 гривень; чоловіча шкіряної куртка 48 розміру фірма «Gianni», вартістю 3000 гривень.
Після чого, ОСОБА_6 з викраденим з місця скоєння злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4279 гривень 75 копійок.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та обгрунтованість винуватості обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого. На думку прокурора, рішення суду про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та невмотивованим, оскільки без належної правової оцінки залишились дані про особу обвинуваченого, який маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий злочин. Разом з цим, вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, як часткове відшкодування завданої шкоди, оскільки фактично обвинуваченим завдана шкода в повній мірі не відшкодована. Окрім того, судом визнано рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, що свідчить про кримінальну направленість дій обвинуваченого, який продовжує вчиняти злочини.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого, який покладався на розсуд суду при розгляді скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржується.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Як видно з матеріалів провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не в повному обсязі.
Так, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував те, що він має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за скоєння умисних злочинів, офіційно не працює, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має.
Обставиною, яка обтяжує покарання, визначеної ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.
З урахуванням наведених обставин скоєння злочину, його наслідків, суд зазначив, що призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією інкримінованої йому статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, та призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з виробуванням з іспитовим строком.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який не працює, шкоду потерпілому в повному обсязі не відшкодував, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має. Окрім того, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий злочин фактично через 6 днів після звільнення з місць позбавлення волі.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням положень ст. 75 КК України, не буде справедливим та не відповідатиме його меті - виправленню й попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, шкоду потерпілому в повному обсязі не відшкодував.
Обставиною, яка обтяжує покарання, визначеної ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання, у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України з реальним його відбуттям, що відповідатиме його особі та сприятиме виправленню.
Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення й скасування вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 29 травня 2020 року.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4