Номер провадження: 11-сс/813/1050/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27 травня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000653 від 25 травня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27 травня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 25 липня 2020 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя не мотивував належним чином, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж домашній арешт не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Зазначила, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має трьох дітей та онуків.

Викладені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Крім того, підозрюваний частково відшкодував потерпілим матеріальні збитки завдані злочином.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за таких обставин.

Так, 25 травня 2020 року, приблизно о 03 годині 19 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по асфальтованому, мокрому дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса», яка є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення «М-05», має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони. Проїжджаючи на 404 км + 900 м цієї автодороги, в Іванівському районі Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по три смуги для руху у протилежних напрямках, рухаючись на неосвітленій ділянці, у темну пору доби, по мокрому дорожньому покриттю, займаючи одночасно першу і другу попутні смуги руху, водій ОСОБА_8 вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, не обрав безпечної швидкості для руху, чим свідомо створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху та пасажирів свого автомобіля, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, і, як наслідок, допустив наїзд на попутних курсах передньою переважно правою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ», н/з НОМЕР_1 , на задню частину напівпричепа «METACO», н/з НОМЕР_2 , у складі автопоїзда з тягачем «VOLVO FH12», н/з НОМЕР_3 , що стояв на проїзній частині попереду, у попутному напрямку, у першій смузі руху, біля правої межі проїзної частини, та лівий кут причепа був позначений жилетом із світлоповертальними елементами, а на задній частині причепа були встановлені розпізнавальні знаки, передбачені п. 30.3 г) ПДР України: «Довгомірний транспортний засіб».

В результаті ДТП пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , 1954 року народження заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю на місці пригоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 від 25 травня 2020 року;

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 травня 2020 року та схемою до нього;

-протоколом затримання ОСОБА_8 , в поряду ст.208 КПК України від 25 травня 2020 року;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 від 26 травня 2020 року;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що зібрані у кримінальному провадженні докази на даному етапі досудового розслідування є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 . При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким, оскільки за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_8 апеляційний суд вважає, що в даному випадку існує ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що зазначений ризик є мінімальним з огляду на міцність соціальних зв`язків підозрюваного, які відповідно до п.4) ч.1 ст.178 КПК України мають бути враховані при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, у нього є три повнолітні дитини та онуки, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_8 можливо та необхідно застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до загибелі людини, а відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю.

Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_8 ніде не працює, а веде приватне господарство, а отже застосованим запобіжним заходом у виді цілодобового домашнього арешту жодним чином не порушується його право на працю, гарантоване ст.43 Конституції України.

Доводи сторони захисту про те, що обраний запобіжний захід буде перешкоджати ОСОБА_8 доглядати домашню худобу апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки підозрюваному не заборонено пересуватись по домогосподарству, а корм для скотини можуть купувати його повнолітні діти.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На переконання апеляційного суду такий запобіжний захід цілком зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27 травня 2020 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 25 липня 2020 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4