Справа № 635/8972/19
Провадження по справі №1-кп/635/1174/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.ст. 291, 292 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України судом не встановлено.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки усі ризики, які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, беручи до уваги, що останній ніде не працює, законних джерел заробітку не має, разом з цим обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання від 6 до 10 років з конфіскацією майна, останній може покинути територію Харківської області та переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного впливу на осіб, які є свідками у цьому ж кримінальному провадженні, з огляду на те, що судовий розгляд ще не розпочато та жоден із свідків не був допитаний судом, а тому в даному випадку існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений може продовжити вчиняти нові злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини про здоров`я населення. Отже, існує ризик, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку триманні його під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на недоведення прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК УКраїни, просила застосувати до її підзахисного більш м`який запобіжний захід, оскільки ОСОБА_4 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а саме дружину, дітей, батька похилого віку.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 грудня 2019 року.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 під час досудового розслідування слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, судом за клопотання прокурора вирішується питання про продовження строку тримання під вартою.

Так, суд погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, оскільки вказаним ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за злочин, передбачений ч.2 ст. 307 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, ОСОБА_4 обвинувачується у злочинах у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння так і особи обвинуваченого, обвинувачений не працевлаштований, законних джерел доходу не має, крім того відсутні дані щодо наявності у останнього міцних соціальних зв"язків в місці його постійного проживання.

Отже, судом встановлено продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного вливу на свідків, оскільки на теперішній час судовий розгляд не розпочатий, свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.

З огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, з урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінують обвинуваченому, та їх суспільної небезпечності, зокрема, збут наркотичних засобів шляхом їх продажу, суд приходить до висновку, що обвинувачений схильний до вчинення правопорушень, а тому суд доходить висновку про продовження існування ризику, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд не приймає доводи захисника про те, що наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що розгляд судового провадження не розпочатий, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 314-317 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК Україниу відкритому судовому засіданні на 21 грудня 2019 року на 15 годину 00 хвилин.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 09 лютого 2020 року.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1