Ухвала
Іменем України
23 червня 2020 року
м. Київ
справа 755/3843/16-к
провадження № 51-2283 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду від 27 лютого 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання за ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 191 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та за ч. 3 с. 358 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вирішено цивільний позов, а також питання щодо речових доказів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду від 27 лютого 2019 року залишено без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_6 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень та закриття кримінального провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповноту судового розгляду.
Крім того в поданій касаційній скарзі, захисник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у зв`язку із тим, що ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року він отримав лише 13 квітня 2020 року.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ст. 426 КПК України, касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Колегія суддів, перевіривши доводи заяви захисника, вважає, що строк на касаційне оскарження має бути поновлений, оскільки встановлено поважність причин його пропуску.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції дослідивши докази у кримінальному провадженні, дійшов ґрунтовного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у підбурюванні до привласнення чужого майна, яке було ввірено особі, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та у підробленні іншого офіційного документу, який посвідчується установою, і який надає права, повторно, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікувавши його дії за ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 358 КК України.
Зокрема, судами було враховано, що згідно даних протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05 червня 2015 року, свідок ОСОБА_7 вказав, що протягом часу з 28 листопада 2014 року по 29 травня 2015 року у відділенні Юні-Кредіт банк за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 14-А, ОСОБА_5 шахрайським способом зняв гроші, що належать потерпілому ОСОБА_8 , який перебуває під арештом у Київському СІЗО № 13.
Крім того, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 користувався послугами відділень ПАТ Укрсоцбанк, куди йому, як пенсіонеру, щомісячно перераховувалися грошові кошти з Норвегії у розмірі 2-3 тис. євро. У спілкуванні, у тому числі з касиром відділення Банку - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 допомагав як перекладач ОСОБА_5 .
Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, про те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_5 і ОСОБА_8 певний час до досліджуваних подій були між собою знайомі, при цьому ОСОБА_5 і ОСОБА_9 знали про систематичне надходження на рахунки ОСОБА_8 , розміщених у відділенні ПАТ Укрсоцбанк певних грошових коштів.
Також судами було враховано, що при затриманні ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, цінні речі останнього, у тому числі його банківські карти, були передані ОСОБА_5 , який виконував роль перекладача у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 .
Не залишилось поза увагою суду той факт, що ОСОБА_8 , якому було обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, була визначена застава у певному розмірі, про що був обізнаний ОСОБА_5 , який завірив адвокатів ОСОБА_8 щодо наявності у нього можливості у сприянні в отриманні інформації про наявність коштів на рахунках ОСОБА_8 , чим і скористався через ОСОБА_9 , надавши їй просту письмову довіреність, яка, за своїм оформленням, у жодному разі не давала права ОСОБА_5 чи іншій особі на зняття грошових коштів з розрахункових рахунків ОСОБА_8 , про що ОСОБА_5 був обізнаний як за наданими йому роз`ясненнями адвокатами ОСОБА_8 при наданні такої довіреності, так і за роз`ясненнями ОСОБА_9 , яка постійно вказувала на це ОСОБА_5 .
Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 спілкуючись з вказаними особами не міг не знати про обмеження, що передбачені зазначеною довіреністю, в тому числі про неможливість зняття коштів з рахунку ОСОБА_8 , схилив ОСОБА_9 до зняття коштів з рахунків останнього, що і відбулося протягом 28 листопада 2014 року 29 травня 15 року на загальну суму 18.383 Євро, що становить 426.893,93 грн., шляхом складання підроблених документів, що посвідчують певні факти, що мають юридичне значення.
З огляду на викладене, апеляційний суд обґрунтовано визнав надуманими доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_5 не був обізнаний, що надана йому довіреність не надає права на отримання грошових коштів, оскільки спростовуються як кожним окремо взятим доказом, так і їх сукупністю.
Були предметом апеляційного розгляду й доводи сторони захисту про те, що відсутнє документальне підтвердження надання ОСОБА_5 коштів ОСОБА_9 як винагороди за зняття нею коштів з рахунків ОСОБА_8 . Так судом апеляційної інстанції було зазначено, що вказані обставини не можуть вплинути на доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки дії ОСОБА_5 кваліфіковані як підбурювання до привласнення чужого майна, яке ввірено особі та у підробленні іншого офіційного документу саме за попередньою змовою групою осіб.
Також судами були враховані показання обвинуваченої ОСОБА_9 , які були визнані достовірними, про те, що дійсно ОСОБА_5 надавав їй грошову винагороду за зняття коштів з рахунку ОСОБА_8 .
Крім того, апеляційним судом було зазначено, що ОСОБА_5 з достовірністю був обізнаний, що зняття коштів за довіреністю, яку йому надав адвокат ОСОБА_7 , який діяв в інтересах потерпілого ОСОБА_8 , не є правильним, оскільки та обставина, що навіть у тих восьми випадках, де у заяві на видачу готівки у графі підпис отримувача виконані ОСОБА_5 , ним жодного разу не вказано отримання коштів за довіреністю, що є загально відомим фактом і вказує, що довіреність у ОСОБА_5 була неналежно оформленою.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Заяву захисника ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити захисникові строк на касаційне оскарження вироку Дніпровського районного суду від 27 лютого 2019 року та ухвали Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 .
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду від 27 лютого 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3