печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

встановив:

06.04.2020 р. до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 №757/22651/19-к від 08.05.2019, серед іншого, на : мотоцикл марки BMW, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 та мотоцикл марки DUCATI, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , посилаючись на те, що власником означеного майна є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в рамках кримінального провадження не виступає ані підозрюваною, ані обвиунваченою.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Представник Генеральної прокуратури України в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, зважаючи на означені положення закону, та, враховуючи принцип диспозитивності, визнав можливим прийняти рішення на підставі наявних матеріалів, отже розглядає клопотання ОСОБА_3 , та, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст. 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За наданою слідчому судді договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.06.2018 року, транспортний засіб мотоцикл марки BMW, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 був придбаний ОСОБА_4 .

Встановлено, що 08.05.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 №757/22651/19-к задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт, серед іншого, на : мотоцикл марки BMW, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 ; мотоцикл марки DUCATI, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 ; власником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 №757/54229/19-к від 17.10.2019 задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та вказане арештоване майно передано в управління за договором Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на підставах у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 127, ст. 386, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст.255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України, метою накладення арешту майна є: забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999 р.). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 р. та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 р.), іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 р.).

Стороною обвинувачення при зверненні із клопотанням до слідчого судді про накладення арешту не враховано всіх обставин, не перевірено, чи має будь-яке відношення ОСОБА_4 до розслідуваних органом досудового розслідування обставин, які б зумовили настання негативних наслідків у виді конфіскації майна. Отже, враховуючи, що в рамках кримінального провадження ОСОБА_4 не виступає ані підозрюваною, ані обвинуваченою, і в силу закону не несе відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, в силу положень ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути накладений на майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів (пункт 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (пункт 2 ч. 2 ст. 173 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, крім іншого правову підставу для арешту майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної конфіскації, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що вищевказані товариства мають яке-небудь відношення до кримінального правопорушення або, що саме посадовими особами вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності товариства за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0000123 від 22.01.2018, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Водночас, ст.ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Досудовим розслідуванням не встановлено, що майно, яке на праві власності належить ОСОБА_4 та на яке накладено арешт, є предметом злочину чи отриманно незаконним шляхом, отже, відсутні обґрунтовані підстави заборони розпорядження та користування означеним майном. За встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ОСОБА_4 , не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, майно набуте кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, слідчим суддею не встановлено, та до клопотання не долучено документів, які б свідчили про наявність права власності на мотоцикл марки DUCATI, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_2 , у зв`язку з чим, враховуючи недоведеність наявності права звернення з клопотанням про скасування арешту майна на вказаний транспортний засіб належними та допустимими доказами, в розумінні вимог КПК України, клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, отже слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту майна. Стосовно інших вимог скарги, то такі не відносяться до компетенції слідчого судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України,

ухвалив:

Клопотання - задовольнити частково.

Скасувати арешт транспортного засобу мотоциклу марки BMW, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/22651/19-к від 08.05.2019.

В задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1