ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/82/20 Справа № 708/813/17 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарях ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
за участю прокурорівОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представників потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_14

адвоката ОСОБА_15

представника цивільного відповідача

ДП «Чигиринське лісове господарство» ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2018 року, яким

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с. Дудчани Нововоронцовського району Херсонської

області, громадянин України, українець, з середньою спеціальною

освітою, одружений, не працюючий, військовозобов`язаний,

зареєстрований та проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Позовну заяву ОСОБА_11 до Державного підприємства «Чигиринське лісове господарство», треті особи ОСОБА_14 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Глобус» про відшкодування шкоди, завданої злочином - залишено без розгляду.

Судові витрати на проведення експертиз в сумі 9995 гривень 68 копійок покладені на рахунок держави.

Запобіжний захід ОСОБА_14 не обирався.

Вирішено долю речових доказів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_14 органами досудового слідства було пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в зміненому обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, такого змісту.

ОСОБА_14 , будучи на посаді водія пожежного автомобіля ДП «Чигиринське лісове господарство», 24 липня 2015 року о 10 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем "УАЗ-3303", державний номер НОМЕР_1 , що належить вказаному підприємству, згідно подорожнього листа вантажного автомобіля №009854 від 24 липня 2015 року, здійснюючи рейс "Чигиринське лісництво - по району", рухаючись по правій частині автодороги Канів-Чигирин-Кременчук, під`їзд до с. Суботів Чигиринського району, зі сторони м.Чигирина в напрямку м.Черкаси, на 1 км - 500 м, здійснюючи маневр лівого повороту на ґрунтову лісову дорогу, проявив неуважність, не встежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, крім того в порушення п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України, змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, розпочав з`їзд на вище вказану лісову дорогу, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом "Ямаха", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , що рухався в попутному напрямку. Внаслідок порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм автомобіля ОСОБА_14 водій мотоцикла ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки, розриву підколінної артерії, що згідно до висновку судово-медичної експертизи №2523 від 30.12.2015 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм автомобіля "УАЗ-3303", державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , а саме, п.п.10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 18/148/18-23 від 19.02.2018 знаходиться в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_14 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2018 року, ОСОБА_14 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Не погоджуючись з даним вироком прокурором Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подана апеляційна скарга в якій, прокурор висловлює свою думку про незаконність та необґрунтованість судового рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку апелянта, Чигиринський районний суд Черкаської області, розглядаючи справу по суті, упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення і висновок про недоведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, побудував свій висновок виключно на показах обвинуваченого та доводах захисника.

Так, виправдовуючи обвинуваченого суд зазначив, що стороною захисту на підтвердження невинуватості ОСОБА_14 надані докази, зокрема покази експертів ОСОБА_17 (висновок судової автотехнічної експертизи від 27.04.2016 № 4/42) та ОСОБА_18 (висновок судової автотехнічної експертизи від 11.01.2017 № 8694), які проводили дані експертизи, використовуючи протоколи слідчих експериментів від 26.11.2015 та від 06.07.2016 за участю ОСОБА_14 .. Разом з тим, під час складення вказаних висновків експертами також використовувалися дані отримані під час слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 , тобто вказані експертизи ґрунтувалися на даних отриманих від потерпілого та ОСОБА_14 , проте місцевий суд відмовився про це зазначати в мотивувальній частині вироку.

Виносячи дане рішення суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судової авто технічної експертизи № 4/42 від 27.04.2016 та висновок судової автотехнічної експертизи № 8694 від 11.01.2017, не надав їм належної оцінки, не оцінив їх як докази та не спростував викладені у них факти.

Згідно показів експерта ОСОБА_17 та висновку судової автотехнічної експертизи № 4/42 від 27.04.2016 встановлено, що у момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові, водій мотоцикла ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_14 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди.

Суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що протоколи слідчих експериментів від 26.11.2015 та від 06.07.2016 за участю ОСОБА_14 визнано недопустимими, вказаний висновок суду є безпідставним з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду України від 9 червня 2016 року зазначено, що Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так, пунктом 6 частини другої статті 87 КПК України в редакції від 13 квітня 2012 року передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Слідчий експеримент від 06.07.2016 та від 28.11.2016 за участю ОСОБА_14 проводився за участю адвоката ОСОБА_15 , що саме по собі виключає наявність істотного порушення прав та свобод людини.

Крім цього, у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес у даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними, прикладом чого є Постанова ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства» де суд нагадав попередню судову практику застосування Конвенції, яка, у принципі і теоретично, не виключає можливості оголошення прийнятним отриманий у незаконний спосіб доказ.

У постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).

На таку особливість у правозастосуванні орієнтує і Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки:

а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього

руху);

б) суспільно небезпечні наслідки;

в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Згідно матеріалів кримінального провадження та зіставлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь встановлено, що ДТП сталося за участю двох водіїв транспортних засобів. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв.

Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що під час керування мотоциклом він побачив попереду автомобіль, яким керував ОСОБА_14 , вказаний автомобіль рухався не по прямій, а постійно змінював свій рух від обочини до розмітки та від розмітки до обочини, яка розділяє дорогу на дві смуги руху. Такий рух автомобіля відбувався у зв`язку з несправністю рульового керування (висновок автотехнічної експертизи № 4/303 від 31.08.2015). В подальшому коли ОСОБА_11 здійснював маневр обгону, а саме виїхав на зустрічну смугу руху та почав обганяти вказаний автомобіль, автомобіль яким керував ОСОБА_14 без увімкнення відповідного світлового сигналу, раптово почав рух уліво і без зупинки продовжив переїжджати смугу руху його мотоцикла, внаслідок чого сталася ДТП.

Згідно показів обвинуваченого ОСОБА_14 він бачив мотоцикл, який рухався за ним, проте сказати достовірно на якій саме відстані не може, перед виконанням маневру лівого повороту стверджує, що мотоцикла не бачив проте під час виконання повороту в дзеркало бокового виду не дивився.

Місцевий суд зазначив, що ОСОБА_11 повинен був виконати вимоги п. 12.3 ПДР, проте не вжив заходів для зниження швидкості шляхом екстреного гальмування, а почав зміщувати свій мотоцикл уліво і допустив зіткнення транспортних засобів.

Разом з тим, під час судового засідання встановлено, що такий характер дій потерпілого був викликаний діями іншого учасника дорожнього руху - ОСОБА_14 , автомобіль якого перебував у напрямку руху мотоцикла і який, на порушення вимог п. 10.1 ПДР, не пересвідчився в безпеці виконання такого маневру, а саме повороту вліво.

Із поєднання та оцінки зазначених обставин у сукупності вбачається, що у ситуації, яка виникла на дорозі за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_14 і мотоцикла під керуванням ОСОБА_11 , перший, створивши небезпеку для другого, мав більше можливостей уникнути зіткнення, оскільки міг не змінювати напрямок свого руху або зупинити свій автомобіль. Проте ОСОБА_14 цього не зробив. Він розпочав і продовжував маневрувати автомобілем, не переконавшись у безпечності руху як на початку, так і під час руху.

ОСОБА_11 ужив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, оскільки відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 4/42 від 27.04.2016, в момент виникнення небезпеки для руху, який вказаний у постанові, водій мотоцикла ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем, але внаслідок того, що ОСОБА_14 не виконав обов`язку, встановленого п. 10.1 ПДР, тобто перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, сталося зіткнення транспортних засобів.

На думку апелянта, такі дії ОСОБА_11 за своїми ознаками не утворюють складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. У цій дорожній ситуації ОСОБА_11 не міг передбачити і прорахувати: чи пришвидшить, чи зупиниться, чи змінить рух маневруючий автомобіль, оскільки як встановлено в ході судового розгляду автомобіль перебував у несправному стані і постійно маневрував під час свого руху. Потерпілий не зміг (не був спроможний) зменшити швидкість мотоцикла до повної зупинки і тому обрав інший (альтернативний, рівноцінний) варіант дій водія у цій ситуації безпечний для інших учасників руху об`їзд перешкоди.

У своїх доводах ЄСПЛ виходить з теорії «рівності зброї», тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом у ході усього процесу, в тому числі і в суді, що підтверджує, наприклад, Постанова ЄСПЛ у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013. Сам принцип «рівності зброї» передбачає, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище, ніж інша сторона.

В ході судового розгляду, стороною захисту заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_14 , дане клопотання судом задоволено та доручено органу досудового розслідування провести відповідну слідчу дію.

Під час вирішення питання про призначення судової автотехнічної експертизи сторона захисту наполягала призначити її до Черкаського відділення КНДІСЕ. Прокурор заперечував про призначення експертизи до Черкаського відділення КНДІСЕ та наполягав призначити її до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса. Вказане заперечення прокурор аргументував тим, що захисник ОСОБА_15 свого часу працював у експертній установі Черкаської області разом із експертом ОСОБА_19 , даний експерт, на час призначення експертизи, працював у Черкаському відділенні КНДІСЕ, а тому існувала висока ймовірність, що проводити експертизу буде саме ОСОБА_19 , отже проведення експертизи в даній установі ставить її під «розумний» сумнів щодо об`єктивності та неупередженості проведення експертизи. Дане заперечення також підтримане потерпілим.

Клопотання сторони захисту судом задоволено в повному обсязі та 29.11.2017 винесено ухвалу про проведення судової автотехнічної експертизи, виконання якої доручено Черкаському відділенню КНДІСЕ, експертиза проведена експертом ОСОБА_19 ..

Водночас судом відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_11 про повторне проведення слідчого експерименту за його участю з подальшим проведенням судової автотехнічної експертизи, оскільки суд вважає, що в цьому немає необхідності так як слідчий експеримент проводився на стадії досудового розслідування.

Апелянт вважає, що цим самим суд допустив неповноту судового розгляду та порушив засади змагальності і порушив права потерпілого на збір та надання належних і допустимих доказів у кримінальному провадженні, чим поставив сторони у нерівні умови стосовно подання доказів та доведення перед ним їх переконливості, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Крім того, згідно висновку експерта судової автотехнічної експертизи № 18/148/18-23 від 19.02.2018 експерт ОСОБА_19 здійснював дослідження відповідно до вихідних даних отриманих під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , так і даних отриманих за участю обвинуваченого ОСОБА_14 ..

Разом з тим, з незрозумілих причин використані дані потерпілого під час проведення експертизи № 4/42 від 27.04.2016 вказують на те, що ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_14 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, а згідно експертизи № 18/148/18-23 від 19.02.2018, яка проведена експертом ОСОБА_19 (прокурор наполягав на неприпустимості проведення експертизи у Черкаському відділенні КНДІСЕ з підстав наведених вище), використовуючи ті самі дані, експерт вказує на те, що потерпілий мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем шляхом застосування екстреного гальмування. Судом вказана обставина не усунута, що ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість прийнятого судом рішення.

Суд у мотивувальній частині вироку вказав, що згідно відеозапису від 24.07.2015 який був наданий стороною захисту та досліджений під час судового розгляду, на автомобілі працював лівий покажчик повороту. Проте згідно даного відео видно, що на автомобілі, який заїжджає та виїжджає з території ДП «Чигиринське лісове господарство» мигає передній покажчик лівого повороту, заїхавши в карман та виїжджаючи з нього лівий передній покажчик повороту просто світить, а не мигає. Проте не зрозуміло чому суд прийшов до висновку, що вся система працювала справно, на відео не зафіксовано, що працює задній покажчик лівого повороту на який повинен був звертати увагу потерпілий ОСОБА_11 ..

Судом не взято до уваги протокол огляду автомобіля «УАЗ-3303» від 24.07.2015 згідно якого вбачається, що не працює лівий покажчик повороту, даний процесуальний документ судом проігноровано.

Згідно акту огляду автомобіля від 02.09.2015 встановлено, що на автомобілі відсутній контакт на блоці запобіжників лівого повороту, що в свою чергу унеможливлює подачу відповідного сигналу та ставить під сумнів відео надане стороною захисту.

Також не встановлено під час судового розгляду достовірних даних, які покладено судом в обґрунтування прийнятого рішення про визнання ОСОБА_14 невинуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, щодо того, що покажчик лівого повороту автомобіля УАЗ 3303 під керуванням ОСОБА_14 перестав працювати саме після удару у лівий бік автомобіля. Вказане твердження суду під час розгляду кримінального провадження не з`ясовано та не перевірено.

З огляду на викладене, суд побудував своє рішення на припущеннях, оскільки стороною захисту не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження дотримання ОСОБА_14 Правил дорожнього руху України, зокрема п. 10.1 на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, з огляду на положення ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Таким чином, об`єктивний аналіз обставин провадження свідчить про необґрунтованість висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_14 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, відсутність належного аналізу всіх доказів, на яких ґрунтувалося обвинувачення, а також суперечливість висновків суду першої інстанції.

В зв`язку з наведеним апелянт просив вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.05.2018 стосовно ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати, через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Повторно дослідити матеріали кримінального провадження, а саме:

- повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_14 ;

- повторно допитати свідка ОСОБА_20 ;

- повторно допитати потерпілого ОСОБА_11 ..

Дослідити письмові докази у кримінальному провадження, а саме:

- протокол огляду місця події від 24.07.2016;

- протокол огляду автомобіля «УАЗ-3303» д.н.з. НОМЕР_1 від 24.07.2015;

- протокол огляду мотоцикла «Ямаха», д.н.з. НОМЕР_2 від 24.07.2015;

- висновок експертизи технічного стану автомобіля «УАЗ-3303»державний номер НОМЕР_1 від 26.08.2015;

- висновок експертизи технічного стану мотоцикла «Ямаха», державний

номер НОМЕР_2 від 31.08.2015;

- акт огляду автомобіля «УАЗ-3303» державний номер НОМЕР_1 від 02.09.2015;

- протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 26.11.2015;

- протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 26.11.2015;

- висновок судово-медичної експертизи від 30.12.2015;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 4/42 від 27.04.2016;

- протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 06.07.2016;

- протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 28.11.2016;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 8694 від 11.01.2017;

- протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 22.11.2017;

- висновок судової автотехнічної експертизи № 18/148/18-23 від 19.02.2018;

дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_14 ..

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Витрати на проведення експертиз стягнути з обвинуваченого, долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Потерпілим ОСОБА_11 також подана апеляційна скарга, в якій він просив скасувати вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2018 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий суд, визнавши ОСОБА_14 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдавши, не об`єктивно дослідив всі наявні докази в матеріалах кримінального провадження, судом вибірково досліджено докази та надано лише правову оцінку тим, доказам, які спростовують винуватість водія автомобіля "УАЗ-3303", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , та не надав правової оцінки належним та допустимим доказам в контексті ст.ст. 84-86 КПК України, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Так, місцевим судом було проігноровано належні та допустимі докази, які зафіксовані у схемі ДТП, а саме: у схемі ДТП від 24.07.2015, де зазначено, що на час пригоди, ширина проїзної частини складала 7.6 м. (7.6/2=3.8). Місце зіткнення знаходиться на відстані 0.3 м. від дорожньої розмітки 1.1. та 9.5 м. від кута будинку «АЗС». А з протоколу слідчого експерименту від 26.11.2015 за участю потерпілого ОСОБА_21 встановлено, що ширина проїзної частини в місці ДТП на час пригоди складає 3,63 м. а в зустрічному 3,85 м., тобто це свідчить про можливу зміну самої ширини та конструкції дороги, а саме асфальтного покриття в місці пригоди. Судом першої інстанції не було надано правової оцінки саме даним доказам, адже дані слідчого експерименту лягли в основу висновку експерта № с18/148/18-23 від 19.02.2018, який проведений експертом КНІСЕ ОСОБА_22 , адже саме даний висновок був покладений в основу вироку.

Крім того, з протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 (а.с.183-187) за участю ОСОБА_14 відомо, що ширина проїзної частини складає 7.6 м. З моменту початку зміни напрямку руху автомобіля (момент виникнення небезпеки) до місця зіткнення автомобіль подолав відстань 19 м. за середній час 4,07 с.(відстань між мотоциклом та автомобілем водій ОСОБА_14 вказати не зміг).

Судом першої інстанції не наводячи об`єктивних доказів з незрозумілих підстав було поставлено під сумнів та не взято до уваги покази свідка ОСОБА_20 , яка в судовому засіданні під присягу давала покази, як очевидець події яка трапилася 24.07.2015.

До того ж, судом не було взято до уваги те, що на схемі ДТП від 24.07.2015 зазначено місце зіткнення транспортних засобів на лівому узбіччі, на відстані 0,3 м від лівого краю проїзної частини та на відстані 79 м від умовної лінії початку заїзду на територію АЗС, що свідчить про те, що водій автомобіля "УАЗ-3303", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 виконував поворот ліворуч, порушуючи правила 10.5 ПДР України, які передбачають, що поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху.

П.9.3 ПДР України передбачають, що у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Згідно акту огляду автомобіля «УАЗ-3303», д.н.з. НОМЕР_1 від 02.09.2015 у якому зафіксовано відсутність контакту на блоці запобіжників лівого повороту (т.1 а.п.83). Факт відсутності покажчика лівого повороту при зміні напрямку руху водієм автомобіля «УАЗ-3303», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 підтверджується показами потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_20 ..

П. 9.4 ПДР України передбачають, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не об`єктивно та невірно оцінені зібрані у справі докази органами досудового розслідування, що призвело до помилкових висновків суду, а саме судом зазначено, що «не виключається, що після удару у лівий бік автомобіля УАЗ 3303 - лівий покажчик не працював». Однак, у матеріалах кримінального провадження чітко зазначені механічні пошкодження транспортних засобів після ДТП, а саме у мотоцикла пошкоджена передня фара, у автомобіля пошкоджені ліві двері.

Висновки суду першої інстанції з приводу того, що «показання потерпілого є непослідовними, змінними, не чіткими, згідно висновку експерта від 19.02.2018 року № 18/148/18-23, його показання на слідчому експерименті від 26.11.2015 в частині розташування мотоцикла на проїзній частині від місця зіткнення, в момент початку виконання автомобілем УАЗ 3303 д.н.з. НОМЕР_1 маневру лівого повороту - технічно неспроможні, де в суду є і сумніви щодо не бачення ним лівого покажчика повороту автомобіля УАЗ 3303, оскільки як пояснив сам потерпілий, він увімкнув лівий покажчик повороту та виїхав на смугу зустрічного руху для здійснення обгону. При цьому, він подав водієві вантажного автомобіля, тобто обвинуваченому, звуковий та світловий сигнали, збільшив швидкість та розпочав маневр обгону. Отже, подання потерпілим звукових сигналів перед початком здійснення маневру обгону, слугують про обізнаність останнього у здійсненні ОСОБА_14 маневру ліворуч, однак, знаючи про небезпеку і ризик можливого спричинення ДТП, почав здійснювати обгін» є помилковими і такими, що суперечать ПДР України, адже п. 9.6 ПДР України передбачають, що для привертання уваги водія транспортного засобу, який обганяється, можна застосовувати перемикання світла фар, а поза населеними пунктами і звуковий сигнал. Дії потерпілого у даному випадку відповідали вимогам ПДР України.

П.1.4 ПДР України передбачають, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2017 року було визнано слідчі експерименти, проведені за участю ОСОБА_14 від 26.11.2015 та від 06.07.2016 - недопустимими доказами.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 19.02.2018 № 18/148/18-23, проведеною експертом ОСОБА_23 Черкаського відділення КНДІСЕ, у якому підтверджується вина обвинуваченого ОСОБА_14 у порушенні п. 10.1.ПДР (т.4 а.п.2-7).

Відповідно до висновку експерта № 4/303 від 31.08.2015 технічного стану транспортного засобу автомобіля «УАЗ-3303», д.н.з. НОМЕР_1 до моменту ДТП деталі ходової частини та робочої гальмової системи вказаного автомобіля перебували в працездатному (робочому) стані, а деталі рульового керування автомобіля "УАЗ-3303", д.н.з. НОМЕР_1 , до моменту ДТП перебували у непрацездатному (несправному) стані через збільшений сумарний люфт рульового керування, що не відповідає вимогам п. 31.4.2 а) ПДР України, на підставі чого експлуатація даного транспортного засобу заборонена (т.1 а.п.52-56).

Згідно акту огляду автомобіля «УАЗ-3303», д.н.з. НОМЕР_1 від 02.09.2015 зафіксовано відсутність контакту на блоці запобіжників лівого повороту (т.1 а.п.83).

Крім того, у прийнятому судом рішенні відсутні пояснення обвинуваченого ОСОБА_14 , який був допитаний у судовому засіданні.

Судом першої інстанції в основу вироку було покладено як доказ невинуватості обвинуваченого CDR-диск з відеозаписом події від 24.07.2015, на якому відображено стан керування транспортного засобу під керуванням обвинуваченого перед ДТП, а саме те, що лівий покажчик повороту за декілька хвилин перед ДТП був у справному стані (т.3 а.п.168), який стороною захисту був долучений не на досудовому розслідуванні, а саме в судовому засіданні з порушенням норм КПК України, адже не зрозуміло, де цей диск взявся через 2 роки. Судом не було надано правової оцінки належному та допустимому доказу, який наявний був на досудовому розслідуванні, а саме компакт диску з відеозаписом ДТП від 24.07.2015 на автодорозі Канів-Чигирин-Кременчук на якому відображено несправність після ДТП лівого покажчика повороту автомобіля «УАЗ-3303» (т.3 а.п.113).

Отже, суд першої інстанції, на думку потерпілого, незаконно, помилково та з порушенням ст. 94 КПК України постановив вирок, яким було ОСОБА_14 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та його виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, адже даний вирок є незаконним, оскільки ухвалений за невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та на вирішення питання про винуватість обвинуваченого та неповнота судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора із вказаних у ній мотивів, а щодо вирішення долі апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_11 прокурор покладався на розсуд суду, думки обвинуваченого ОСОБА_14 та його адвоката ОСОБА_15 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_11 , вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, думки потерпілого ОСОБА_11 та його представників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які просили задовольнити апеляцію потерпілого ОСОБА_11 та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а також думку представника цивільного відповідача ДП «Чигиринське лісове господарство» ОСОБА_16 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_11 , провівши часткове судове слідство, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом цієї норми в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцією, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_14 місцевий суд дотримався зазначених вимог закону.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевіривши зібрані на досудовому слідстві докази винуватості виправданого, на які посилалися органи досудового розслідування та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінивши їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надавши належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навівши детальний аналіз досліджених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що цими доказами винуватість ОСОБА_14 у порушенні правил безпеки дорожнього руху за обставин, встановлених органом досудового розслідування, не підтверджується.

Обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин не визнав у повному обсязі, не оспорюючи сам факт ДТП дав показання про те, що 24.07.2015 близько 10.00 год., керуючи автомобілем "УАЗ-3303", рухаючись по правій частині автодороги Канів-Чигирин-Кременчук, під"їзд до с. Суботів Чигиринського району, зі сторони м. Чигирина в напрямку м. Черкаси, маючи намір повернути з головної дороги ліворуч, завчасно ввімкнув покажчик лівий повороту, впевнившись у безпеці маневру, здійснив поворот ліворуч, однак сталася ДТП, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України саме потерпілим, пояснивши, що він до здійснення маневру, його бачив далеко позаду, потім, коли почав повертати ліворуч, то його не бачив. Просив його виправдати. Цивільний позов не визнав у повному обсязі.

Дослідивши докази у провадженні та надавши їм належної оцінки, судом не встановлено доказів, які б спростовували показання ОСОБА_14 та доводили б його вину у порушенні безпеки дорожнього руху.

При цьому суд обґрунтовано дійшов висновку про недопустимість використання у якості доказів, докази здобуті під час досудового розслідування, оскільки вони складені із порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом було встановлено, що до місця зіткнення автомобіль УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 рухався зі справним покажчиком лівого повороту, що підтверджується наданим суду стороною захисту СDR-диском із відеозаписом події від 24.07.2015. Дані компакт диску з відеозаписом ДТП від 24.07.2015 на автодорозі Канів-Чигирин-Кременчук були надані як доказ зі сторони обвинувачення про те, що на момент огляду цього автомобіля після ДТП був несправний покажчик лівого повороту не свідчить про його несправність до моменту виникнення ДТП. З таким висновком погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Таким чином, об`єктивних даних на підтвердження того, що УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 рухався з несправним покажчиком лівого повороту з досліджених судом доказів не випливає.

Крім того, вказане не виключає, після удару у лівий бік автомобіля УАЗ 3303 - лівий покажчик не працював.

Також, протокол огляду місця ДТП від 24.07.2015 складений без викладу даних про фактичну траєкторію руху мотоцикла «Ямаха» р.н. НОМЕР_3 перед ДТП. А тому цей доказ не був взятий до уваги та покладений за основу доведення винуватості обвинуваченого, оскільки у зв`язку із відсутністю такої слідової інформації, перевірити експертним шляхом технічну спроможність показань водія автомобіля УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_14 в частині розташування мотоцикла на проїзній частині, в момент початку виконання автомобілем маневру лівого повороту, експерту не представляється можливим, а наявність, згідно висновку експерта від 31.08.2015 №4/303, сумарного люфту у рульовому керуванні автомобіля УАЗ 3303, який перевищує граничні значення, саме по собі винуватість обвинуваченого у даному кримінальному провадженню не доводить і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Показання потерпілого є непослідовними, змінними, не чіткими, згідно висновку експерта від 19.02.2018 № 18/148/18-23, його показання на слідчому експерименті від 26.11.2015 в частині розташування мотоцикла на проїзній частині від місця зіткнення, в момент початку виконання автомобілем УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 маневру лівого повороту - технічно неспроможні, де в суду є і сумніви щодо не бачення ним лівого покажчика повороту автомобіля УАЗ 3303, оскільки як пояснив сам потерпілий, він увімкнув лівий покажчик повороту та виїхав на смугу зустрічного руху для здійснення обгону. При цьому, він подав водієві вантажного автомобіля, тобто обвинуваченому, звуковий та світловий сигнали, збільшив швидкість та розпочав маневр обгону. Отже, подання потерпілим звукових сигналів перед початком здійснення маневру обгону, слугують про обізнаність останнього у здійсненні ОСОБА_14 маневру ліворуч, однак, знаючи про небезпеку і ризик можливого спричинення ДТП, почав здійснювати обгін, хоча, як встановлено експертом, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем шляхом застосування гальмування в умовах місця пригоди, що свідчить про те, що автомобіль УАЗ 3303 розпочав маневр лівого повороту раніше ніж мотоцикл «Ямаха» розпочав обгін, що підходить варіант 1, аніж 2 висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 19.02.2018 № 18/148/18-23, у якому вказано , що показання водія мотоцикла «Ямаха» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 на слідчому експерименті від 26.11.2015, в частині розташування мотоцикла на проїзній частині від місця зіткнення, в момент початку виконання автомобілем УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 маневру лівого повороту, технічно неспроможні. У момент початку виконання водієм автомобіля УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_14 маневру лівого повороту, мотоцикл «Ямаха`р.н. НОМЕР_2 знаходився за межами оглядовості назад для водія автомобіля, тобто автомобіль розпочав маневр лівого повороту раніше ніж мотоцикл розпочав обгін. У даному випадку водій мотоцикла «Ямаха» НОМЕР_2 ОСОБА_11 для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен діяти відповідно до вимог п.10.1. ПДР. У діях автомобіля УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_14 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-трнспортної пригоди, з технічної токи зору, не вбачається. У даному випадку дії водія мотоцикла «Ямаха» НОМЕР_2 ОСОБА_11 не відповідали вимогами п.10.1. Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилось у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Крім того, при відповіді на питання 4,5 вказаної експертизи, із чотирьох можливих варіантів розвитку ДТП у трьох із них саме дії потерпілого ОСОБА_11 знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП.

Таким чином, вищевказаний висновок експерта навпаки спростовує порушення ПДР ОСОБА_14 , які знаходяться у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП.

З такими твердженнями та такими доводами місцевого суду повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції. При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції навів переконливі підстави для таких висновків, з чим погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Крім того, у висновку даної експертизи чітко вказано, що оскільки у протоколі огляду місця ДТП від 24.07.2015 відсутня слідова інформація про фактичну траєкторію руху мотоцикла «Ямаха» р.н. НОМЕР_2 перед ДТП, тому перевірити експертним шляхом технічну спроможність показань водія автомобіля УАЗ 3303 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_14 в частині розташування мотоцикла на проїзній частині, в момент початку виконання автомобілем маневру лівого повороту, експерту не представляється можливим, що на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, обґрунтовано віднесено місцевим судом також на користь не доведеності пред`явленого обвинувачення ОСОБА_14 ..

На думку колегії суддів апеляційного суду місцевий суд об`єктивність показань свідка ОСОБА_20 обґрунтовано поставив під сумнів на користь обвинуваченого та не взяв до уваги, оскільки, як підтвердив сам потерпілий, на момент ДТП і, на час розгляду провадження у суді першої інстанції, вона є його нареченою, а тому є зацікавленою у результаті розгляду даного кримінального провадження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_14 щодо швидкості руху його автомобіля, механізму розвитку та настання дорожньо-транспортної пригоди, не спростовані стороною обвинувачення, підтверджуються дослідженими судом доказами та є технічно спроможними.

Таким чином, усі докази сторони обвинувачення у своїй сукупності та взаємозв`язку самі по собі не доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_14 за висунутим обвинуваченням.

За таких підстав, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що суд першої інстанції керуючись законом, оцінивши кожний наданий стороною обвинувачення доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність наданих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про не доведеність вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і на час розгляду провадження судом першої інстанції, були вичерпані можливості їх отримання.

Європейський суд з прав людини у справі «Коробов проти України» зазначив, що стандартом у кримінальному провадженні має бути доведення винуватості «поза всяким сумнівом», чого у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення стосовно ОСОБА_14 не здійснено, як цього не було здійснено і в суді апеляційної інстанції.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції допущені істотні порушення норм кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними, та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

З вироку суду вбачається, що судом першої інстанції повно та об`єктивно встановлені обставини справи в межах пред`явленого обвинувачення на підставі заявлених сторонами доказів, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності і допустимості.

Суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 85, 94, 99 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі заявлені стороною обвинувачення письмові та речові докази, допитав заявлених свідків, оцінив всі докази з точки зору належності і допустимості та дійшов обґрунтованого висновку, що всі заявлені стороною обвинувачення докази не підтверджують обставини, про які зазначено в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Також на вимогу прокурора в суді апеляційної інстанції було проведене часткове судове слідство, яке полягало в частковому дослідженні матеріалів кримінального провадження (вимоги зазначені в резолютивній частині апеляції прокурора, т.4 а.с.129-130), а саме письмових доказів у кримінальному провадженні, повторному допиті обвинуваченого ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_20 , дослідженні характеризуючих даних на обвинуваченого ОСОБА_14 ..

Після проведення часткового судового слідства, оцінивши дані докази з точки зору належності і допустимості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що всі заявлені стороною обвинувачення докази провадження (вимоги зазначені в резолютивній частині апеляції прокурора) не підтверджують обставини, про які зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо недоведеності вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_11 щодо того, що місцевий суд, визнавши ОСОБА_14 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдавши, не об`єктивно дослідив всі наявні докази в матеріалах кримінального провадження, судом вибірково досліджено докази та надано лише правову оцінку тим, доказам, які спростовують винуватість ОСОБА_14 , та не надав правової оцінки належним та допустимим доказам в контексті ст.ст. 84-86 КПК України, які наявні в матеріалах кримінального провадження, що місцевим судом було проігноровано належні та допустимі докази, то такі доводи не заслуговують на увагу та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевий суд у судовому рішенні навів належні, достатні та переконливі мотиви щодо того чому він взяв до уваги одні докази та відхилив інші докази і з таким рішенням повністю погодилась колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції у вироку наведені докладні мотиви, з яких суд дійшов висновку про необхідність виправдування обвинуваченого.

Таким чином, судом першої інстанції надана оцінка всім доказам, наданим стороною обвинувачення у суді та вмотивовано чому окремі докази обвинувачення не приймаються судом, а відтак порушень ст.374 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що оскаржуваний вирок суду є правильним по суті, законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту і апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого та скасування оскарженого вироку суду.

Не вбачаючи підстав для зміни, чи скасування вироку суду, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 07 травня 2018 року, стосовно ОСОБА_14 , залишити без зміни.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :