Справа № 645/189/20
Провадження № 1-м/645/2/20
У Х В А Л А
іменем України

12 березня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю - прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року за ч. 2 ст. 209, п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації до 19 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, -

в с т а н о в и в:

До Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність з законодавством України стосовно громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року за ч. 2 ст. 209, п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації.
За вироком суду ОСОБА_4 скоїв:
- за ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу Російської Федерації бандитизм, тобто участь у стійкій озброєній групі (банді), яка створена з метою нападу на громадян і у вчинюваних нею нападах,;
- за п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, організованою групою, на замовлення, поєднане з бандитизмом;
- за ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації (в редакції Федерального закону від 25.06.1998 року № 92-Ф3) незаконне зберігання, перевезення та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, організованою групою.
Заступник начальника Управління міжнародної правової допомоги - начальник відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права ОСОБА_5 звернулась до суду з письмовим клопотанням в порядку ст. 602 КПК України про приведення вищезазначеного вироку у відповідність з законодавством України та просила суд: визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з КК України; вирішити питання про виконання вироку Московського міського суду від 18 липня 2018 року в частині стягнення цивільного позову із засудженого ОСОБА_4 .
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, у клопотанні просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 КПК України участь представника Міністерства юстиції України по даній категорії справ не є обов`язковою.
Прокурор Немишлянського вдділу Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала.
Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року за ч. 2 ст. 209, п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації до 19 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Відповідно до розпорядження № 2-3/18 про виконання вироку, який набрав законної сили, судді Московського міського суду ОСОБА_6 вирок Московського міського суду від 18 липня 2018 року набрав чинності 07 лютого 2019 року (а.с. 4).
Московським міським судом дії ОСОБА_4 були кваліфіковані:
- за ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу Російської Федерації, як бандитизм, тобто участь у стійкій озброєній групі (банді), яка створена з метою нападу на громадян і у вчинюваних нею нападах,;
- за п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації, як вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, організованою групою, на замовлення, поєднане з бандитизмом;
- за ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації (в редакції Федерального закону від 25.06.1998 року № 92-Ф3), як незаконне зберігання, перевезення та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів, організованою групою.
Засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ ВК-9 УФСВП Росії по Тверській області. Станом на 12 травня 2019 року відбув 04 роки 01 місяць 00 днів покарання; невідбута частина 14 років 11 місяців 00 днів; початок строку: 18 липня 2018 року, кінець строку: 12 квітня 2034 року; зараховано покарання з 13 квітня 2015 року по 17 липня 2018 року (а.с. 8).
Засуджений є громадянином України, останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_2 . (а.с. 15, 19).
ОСОБА_4 звернувся до т.в.о. начальника ФКУ ВК-9 УФСВП Росії по Тверській області з заявою про переведення його для подальшого відбування покарання до України, мотивуючи тим, що він є громадянином України, письмово підтвердив, що йому роз`яснені юридичні наслідки його передачі до України для подальшого відбування покарання (а.с. 9, 10).
Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року (далі Конвенція) визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно ст. 10 Конвенції, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
За ч. 1 ст. 11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав чинності, строк покарання, який має відбувати засуджений більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальні правопорушення, внаслідок вчинення яких було ухвалено вирок, є злочинами згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.
Вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 11 років;
- за п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 17 років;
- за ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації (в редакції Федерального закону від 25.06.1998 року № 92-Ф3) у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 19 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
За умови вчинення аналогічних кримінальних правопорушень на території України дії засудженого мали бути кваліфіковані:
-за ст. 257 КК України (санкція за цей злочин закріплює покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна);
-п.п. 5, 12, 11 ч. 2 ст. 115 КК України (санкція за цей злочин закріплює покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі);
-ч. 1 ст. 263 КК України (санкція за цей злочин закріплює покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років).
За правилами ст. 70 КК України покарання за сукупністю злочинів в Україні визначається аналогічно до правил КК РФ.
Строк покарання, що призначений за ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає санкції ст. 257 КК України, і тому суд дотримується строку покарання, визначеного вироком іноземної держави.
Призначене покарання п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу Російської Федерації більше, ніж максимальний строк, передбачений санкцією п.п. 5, 12, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, тому суд визначає строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з КК України, у вигляді 15 років позбавлення волі, що відповідає положенням ч. 4 ст. 610 КПК України.
Строк покарання, що призначений за ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації (в редакції Федерального закону від 25.06.1998 року № 92-Ф3) відповідає санкції ст. 257 КК України, і тому суд дотримується строку покарання, визначеного вироком іноземної держави.
Правила призначення остаточного покарання за ч. 3 ст. 69 КК РФ відповідають вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України.
За таких обставин, суд визначає остаточний строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з КК України, у вигляді 15 років позбавлення волі, що відповідає положенням ч. 4 ст. 610 КПК України.
Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією ст. 257 КК України, у вигляді конфіскації майна, оскільки таке додаткове покарання вироком іноземної держави не призначалось.
Вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 1 000 000 руб. В рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно довідки бухгалтерії ФКУ ВК-9 УФСВП Росії по Тверській області відносно ОСОБА_4 виконавчі листи не надходили (а.с. 11).
За вимогами ч. 6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Клопотання Міністерства юстиції України містить вимогу про вирішення питання про виконання вироку Московського міського суду від 18 липня 2018 року в частині цивільного позову, яку суд вирішує на підставі наступного.
Статтею 614 КПК України встановлено, що визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Крім того, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Питання про надання дозволу виконання рішення суду Російської Федерації в кримінальній справі про відшкодування шкоди на території України регулюється ст. 54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Кишинів, 2002 року).
Отже, відповідно до вимог ст. 54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах суд надає дозвіл на виконання на території України вироку Московського міського суду від 18 липня 2018 року в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки суду надані відповідні документи, що підтверджують набрання рішенням законної сили та відомості щодо розміру витрат, які підлягають стягненню, а також відсутні підстави для відмови у видачі дозволу на примусове виконання вироку суду, передбачені ст. 55 названої Конвенції. Сума, що підлягає стягненню 1 000 000 руб., що саном на 12 березня 2020 року за курсом НБУ 0,3575 гривень за 1 рубль РФ становить 357 500 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-11 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 372, 610 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Московського міського суду від 18 липня 2018 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 2 ст. 209, п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації до 19 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Визначити, що відповідальність за злочини, передбачені ч. 2 ст. 209, п.п. «е, ж, з» ч. 2 ст. 105, ч. 3 ст. 222 Кримінального кодексу Російської Федерації, у вчиненні яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Московського міського суду від 18 липня 2018 року, - передбачена відповідно ст. 257, п.п. 5, 12, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим:
- за ст. 257 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за п.п. 5, 12, 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі;
-ч. 1 ст. 263 КК України до 7 років позбавлення волі.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України визначити засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вироку Московського міського суду від 18 липня 2018 року, відраховувати з 18 липня 2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення з 13 квітня 2015 року до 17 липня 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Московського міського суду від 18 липня 2018 року (кримінальна справа № 2-3/18) в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди суми 357 500,00 (триста п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового розгляду до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим - з моменту її вручення.
Повний текст ухвали виготовлено 12 березня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1