У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

19 грудня 2019 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1 , у ході вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_2 (далі прокурор) на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000531 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 20 листопада 2018 року) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки з покладенням відповідних обов"язків, передбачених ст.76 КПК України. Зараховано у строк відбутті покарання строк попереднього ув`язнення з 16.01.2019 по 12.03.2019, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Не погодившись з вироком, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

Проаналізувавши апеляційну скаргу прокурора, вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, а тому її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.396 КПК України, в апеляційній скарзі зазначаються, зокрема, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Так, прокурором в апеляційній скарзі зазначено, що апеляційна скарга подана у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Також, прокурором в апеляційній скарзі зазначено, що призначаючи мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.149 КК України, "судом не враховано, що сімейні обставини обвинуваченого, стан його здоров`я та дані, що позитивно його характеризують, як окремо, так і в сукупності, не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, і тому не завжди дають підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування покарання".

Однак, як убачається з прохальної частини апеляційної скарги, прокурор також просить призначити обвинуваченому ОСОБА_3 таке ж покарання, як і суд першої інстанції ( 5 років позбавлення волі) без зазначення в чому полягає, на його думку, "невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м"якості", які

обставини при застосуванні ст.75 КК України не врахував суд першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі не вказав. Так само прокурором не спростовані і обставини, які суд поклав в основу, застосовуючи до обвинуваченого положення ст.75 КК України ( молодий вік особи, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність попередньої судимості, позиція потерпілих щодо призначення м"якого покарання) та обставини, що пом"якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди).

Між тим, прокурором вказується, що судом першої інстанції не враховано той факт," що інкримінований ОСОБА_3 злочин становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки торгівля людьми є однією зі сфер кримінального бізнесу, що розвивається найбільш стрімкими темпами. На сьогодні масштаби цього виду злочинної діяльності у світі набули таких розмірів, що за своїми наслідками стоять на третьому місці після нелегальної торгівлі зброєю та наркотиками. Торгівля людьми - одна з найбільш актуаль них проблем сучасності та є однією з найжорстокіших форм порушення основних прав та свобод людини у ХХІ столітті. Це недопустиме суспільне явище, якому необхідно рішуче протидіяти". Однак, яким чином вказані обставини узгоджуються з вимогами ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, прокурором не зазначено.

Ставлячи вимогу про скасування вироку суду першої інстанції з одночасним постановленням вироку судом апеляційної інстанції, прокурором не вказано якими положеннями кримінального процесуального законодавства при цьому він керується.

За вимогами ч.6 ст.396 КПК України, до апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів надаються копії в кількості необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга.

Як убачається із матеріалів провадження, прокурор не додав до апеляційної скарги кількість її копій для надіслання іншим учасникам судового провадження (в судовому провадженні брали участь 7 учасників).

Згідно ч.1 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, - ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні №0000531 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 20 листопада 2018 року) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України залишити без руху.

Надати прокурору 10 (десять) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання ним копії даної ухвали.

Копію цієї ухвали надіслати прокурору на адресу: вул.Винниченка, 15, м.Луцьк, 43025.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач ОСОБА_1