ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001349,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області ОСОБА_9 , танакладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони розпорядження та її відчуження.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, вважає за необхідне накласти арешт на вищевказану квартиру.
Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, визнавши причини пропуску строку її оскарження поважними, оскільки повний текст ухвали ним було отримано лише 20 січня 2020 року, також просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05 вересня 2017 року про накладення арешту на майно, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001349 - відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до злочину ОСОБА_8 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, жодній особі про підозру у вчиненні злочину не повідомлено, не встановлено потерпілого у кримінальному провадженні у розумінні ст. 55 КПК України, тобто фізичної особи, який внаслідок шахрайського заволодіння вищезазначеним нерухомим майном завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, або юридичної особи, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, не пред`явлено цивільного позову.
Зазначає, що версія органу досудового розслідування про те, що майно ОСОБА_8 , зазначене в ухвалі про арешт майна, є предметом, доказом злочину, засобом та знаряддям його вчинення, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
Посилається на те, що заявник у кримінальному провадженні є представником компанії «Хагворт Менеджмент Лімітет», який діє на підставі довіреності, однак, довіреність видана на управління квартирою АДРЕСА_1 , в той час як квартира, на яку накладено судом арешт, знаходиться у буд. АДРЕСА_2 , повноваження представника у відповідності до довіреності саме на квартиру у буд. АДРЕСА_2 не розповсюджується.
Вказує на те, що відомості про кримінальне правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 травня 2017 року за № 0001349 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст.190 КК України, однак ОСОБА_8 набув право власності на вищевказану квартиру лише 22 серпня 2017 року, що є хронологічно пізніше, ніж дата звернення з заявою про кримінальне правопорушення, а тому відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань в той час, коли права заявника, - компанії «Хагворт Менеджмент Лімітет» жодним чином не порушувались.
Вважає, що слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, ці обставини також вказують на необгрунтованість арешту.
Крім того, доказів того, що вищезазначена квартира є об`єктом кримінально-протиправних дій, немає, є тільки твердження щодо неправомірного заволодіння цією квартирою, яке спростовується ухвалами Бабушкінського районного суду м. Дніпро (по справі № 200/14544/17, провадження № 2/200/1 124/18), та вказана квартира необгрунтовано і безпідставно визнана речовим доказом, оскільки ОСОБА_8 набув це майно у власність законним шляхом і правомірно його використовує, а тому відпадає і правова підстава накладення арешту на зазначене майно, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України.
Також досудовим розслідуванням не встановлено обставин та не надано обгрунтувань, що арештоване майно набуто в незаконний спосіб, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном, набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення, докази цього на час розгляду клопотання відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Пунктом 3 частини 2, абзацом 2 частини 3 статті 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до матеріалів провадження клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 розглядалось без виклику власника майна та його захисника, копію судового рішення представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 отримав 20 січня 2020 року, а апеляційну скаргу подав 24 січня 2020 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження не порушений, оскільки апеляційна скарга подана у передбачені законом строки.
Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що слідчим відділом Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001349 від 16 травня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України постановою від 05 вересня 2017 року квартира АДРЕСА_1 була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що вона є об`єктом кримінально протиправних дій.
Згідно із витягом про реєстрацію в державному реєстрі правочинів, приватним нотаріусом ОСОБА_10 була внесена інформація про реєстрацію правочину - договору купівлі-продажу від 14 серпня 2017 року за № 786, предметом якого є вищевказана квартира, власником якої став ОСОБА_8 .
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив викладене в ньому обґрунтування та дійшов висновку про те, що воно підлягає задоволенню з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу квартири АДРЕСА_1 , з метою запобігання можливості її приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про накладення арешту на вищевказану квартиру, оскільки вказане нерухоме майно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадженні, зазначеним у ст. 98 КПК України, так як є об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту.
При цьому, при накладенні арешту слідчим суддею враховано вимоги щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності арешт накладено шляхом заборони розпорядження та відчуження майна, що не свідчить про обмеження у його користуванні.
Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів може бути накладено арешт на майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 набув права власності на вищевказану квартиру після внесення відомостей про кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки не спростовує висновків суду про необхідність накладення арешту на квартиру, яку постановою слідчого визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні (а. м. п. 16), а також відповідно до частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами про вчинення кримінального правопорушення вносились тричі 15 травня 2017 року, 28 серпня 2017 року та 29 вересня 2017 року, тобто також після набуття ОСОБА_8 права власності на квартиру.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що заявник у кримінальному проваджені є представником компанії Хагворт Менеджмент Лімітет, якій діє на підставі довіреності, яка видана на квартиру в іншому будинку не АДРЕСА_3 , спростовується наданою до матеріалів провадження копією довіреності про уповноваження ОСОБА_11 управляти належною Компанії квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а. м. п. 5, 6).
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази того, що вищевказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки спростовується наявними в матеріалах провадження доказами (а. м. п. 11-12, 15,16). На час апеляційного перегляду триває досудове розслідування, призначена судова експертиза.
Що стосується наявності судових рішень Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року про залишення без розгляду позовної заяви Хагворт Менеджмент Лімітед про визнання договорів недійсними та скасування арешту на вищевказану квартиру, то вони не приймаються до уваги, оскільки зазначені обставини існували вже після постановлення ухвали, яка оскаржується. Залишення позову без розгляду не перешкоджає особі звернутись до суду повторно.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001349 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________ ________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4