Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/216/20 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула дистанційно в режимі відео конферензв`язку у закритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001775 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Хантенкове Макіївського району Донецької області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, інваліда другої групи, не працюючого, інваліда 2-ї групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 червня 2018 року по 16 червня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 05 червня 2018 року близько 15 год., прибув до пляжу річки Інгулець, що розташований в парку ім. Т.Г. Шевченка (колишня назва: парк «Шахтарів»), м. Олександрія Кіровоградської області.
Керуючись раптово виниклим умислом на вчинення розпутних дій щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, ОСОБА_8 , перебуваючи у воді, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також перебував у воді, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що потерпілий не досяг чотирнадцятирічного віку, вчинив фізичні розпусні дії щодо нього, які полягали у здійсненні доторкання до його статевого органу, чим здійснив його фізичне розбещення.
Крім цього, 13 червня 2018 року ОСОБА_8 прибув до пляжу річки Інгулець, що розташований в парку ім. Т.Г. Шевченка (колишня назва парк «Шахтарів»), м. Олександрія Кіровоградської області.
Керуючись раптово виниклим умислом на вчинення розпутних дій щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, ОСОБА_8 перебуваючи у воді, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, того ж дня в період часу від 13 год. до 14 год., підійшов до малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка також перебувала у воді, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що потерпіла не досягла чотирнадцятирічного віку, вчинив фізичні розпусні дії щодо неї, які полягали у здійсненні непристойного доторкання до її тіла під білизною в напрямку статевих органів, чим здійснив її фізичне розбещення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просив скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок його м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. В решті вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.12.2019 залишити без змін. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом у вироку від 11.12.2019 належним чином не мотивовано призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 156 КК України. Більше того, судом у вироку зроблено правильний висновок про те, що ОСОБА_8 вчинив умисні злочини, які віднесено до категорії тяжких злочинів, вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав повністю, суду надав неправдиві покази, у вчиненому не розкаюється, обставини, які б пом`якшували його покарання відсутні. При допиті зазначив, що потерпілим, на його думку, було приблизно по 9 років. При цьому, в подальшому, всупереч наведених раніше доводів, судом призначено ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказав, що не в повному обсязі судом при призначенні міри покарання враховано ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_8 кримінально караних діянь.
Зокрема те, що злочини такої категорії спрямовані на найбільш вразливу верству населення - дітей. Розкриття інтимності, певної таємності для широкого кола оточення тягне за собою настання складних за змістом суспільно небезпечних наслідків, в першу чергу для психологічного стану потерпілих, спричинення непоправної шкоди для морального стану та розвитку особистості дітей. Вказав, що судом вірно вказано у вироку те, що обвинувачений систематично вчиняв дії направлені на розбещення малолітніх, не припинив вчиняти їх вчиняти їх після скоєння першого епізоду злочину та є високий ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину. Проте, вказану обставину при призначенні ОСОБА_8 покарання судом в повній мірі не враховано. Зазначив, що згадуваний вище ризик підтверджує факт перебування ОСОБА_8 на диспансерному обліку в КЗ «Олександрійський наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з 2013 року. Вказав, що судом без достатніх на те підстав застосовано до ОСОБА_8 занадто м`яку міру покарання, тим самим залишено поза увагою вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». При призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі судом призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості. Вважає, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 вказаної міри покарання за вчинені ним злочини, а тому достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів покаранням для ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 156 КК України буде покарання у виді 7 років позбавлення волі. Зазначив, що така міра покарання відповідає злочинам, що скоїв обвинувачений, а також відповідає тяжкості, суспільній небезпеці скоєного та особистості обвинуваченого, буде слугувати попередженням для здійснення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження, мотивуючи тим, що показами свідків не підтверджено обставини зазначені в обвинувальному акті. Обвинувачення будується на показах малолітніх потерпілих та опосередкованих свідків, які не зазначили в яких діях обвинуваченого є склад злочину передбаченого ч.2 ст.156 КК України. Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що лише грався з дітьми, допомагав вийти з води, бо склалося враження, що дитина може потонути. Таким чином в ході судового розгляду належних доказів вини його підзахисної не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження на підставі п.2 ч. 1, статті 284 КПК України. Свої вимоги обґрунтував тим, що висновки суду про встановлення його вини не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зазначив, що законодавчого визначення слова «розбещення» не існує. Це дає підстави для вільного тлумачення цього поняття. Правники розрізняють розбещення як фізичне так і інтелектуальне. Під фізичним розбещенням розуміється оголення статевих органів винної або потерпілої особи, мацання їх, інші непристойні дотики, які викликають статеве збудження, навчання онанізму, вчинення у присутності потерпілого статевого акту, акту онанізму, задоволення статевої пристрасті неприродним способом, схилення або примушення потерпілих до вчинення певних сексуальних дій між собою або щодо винного тощо. Інтелектуальне розбещення може полягати, наприклад, у цинічних розмовах з потерпілим на сексуальні теми, розповіді відвертих, натуралістичних сексуальних історій, фотографуванні потерпілих в різних сексуальних позах, демонстрації порнографічних предметів. Звертає увагу суду на те, що будь-яких подібних дій він не вчиняв. Як вбачається із змісту вироку він ґрунтується на показаннях потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інших матеріалах кримінального провадження. З приводу обвинувачення його у розпусних діях відносно ОСОБА_10 , зазначив, що в обґрунтування його вини покладено лише показання малолітнього потерпілого. Жодного очевидця події 5 червня 2018 року встановлено не було. Вважає, що до показань потерпілого ОСОБА_10 суд мав поставитись критично. 5 червня 2018 року увесь день він перебував вдома і на річку не ходив. Звертає увагу, що будь-яких осіб, які б були очевидцями події саме 5 червня встановлено не було. Про події 5 червня 2018 року ОСОБА_21 чомусь повідомив лише 15 червня 2018 року. Той факт, що він перебував на річці «Інгулець» 5 червня 2018 року жодним чином не встановлено. З приводу обвинувачення у скоєнні розбещення малолітньої ОСОБА_11 зазначив, що цей факт теж не знайшов свого підтвердження в суді належними та допустимими доказами. Надаючи показання в суді потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що зустрічала його на пляжі річки «Інгулець» в парку ім. Т. Шевченка в м. Олександрія тричі. Повідомила, що одного разу в червні 2018 року у воді він начебто торкнувся її плавок. При цьому не повідомила в якому саме місці. Повідомила, що другим разом він торкнувся рукою її живота, уточнила, що до статевих органів не торкався. За третій випадок повідомила, що щось відбулось між ним та її подругою ОСОБА_22 . Звертає увагу на те, що після цих показань на потерпілу було здійснено тиск зі сторони її законного представника, прокурора та суду і, фактично усі втрьох змусили її дати показання про те, що він торкався статевих органів потерпілої. При цьому ці «уточнені показання» були надані потерпілою після заслуховування показань її законного представника, які потерпіла чула і, які вона під тиском усіх підтвердила. Зазначив, що потерпілу ОСОБА_23 він бачив на пляжі річки лише 15 червня 2018 року, один раз, а не тричі, як повідомляла потерпіла. Цього дня він не купався оскільки вода була холодна. Зайшов до води лише по щиколотки, полив води на голову руками і вийшов з води. В той час коли він заходив у воду потерпіла ОСОБА_23 плавала на кругу від нього на відстані близько двох метрів. Вона привіталась до нього, він до неї і він вийшов на берег. Також, звертає увагу на те, що в основу вироку покладено показання інших учасників: свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Малолітня ОСОБА_24 як очевидець повідомила про те, що він торкнувся її талії. До речі, цей факт теж ніким і ні чим не підтверджено. Про факти щодо ОСОБА_25 та ОСОБА_23 ОСОБА_26 відомо лише з їх слів. Інші особи очевидцями подій не були. Про події їм стало відомо зі слів дітей. Вважає, що їх показання не є джерелом інформації про події, а є лише фактом того, що діти їм повідомили про якісь факти. Звертає увагу на те, що показання перелічених учасників різняться з приводу того, що їм говорили діти. Вважає, що суд не повинен був обґрунтовувати обвинувальний вирок докладаючись на показання зазначених осіб, оскільки вони не підтверджують жодного факту скоєння ним будь-якого правопорушення. Звертає увагу на те, що в основу обвинувачення та вироку покладені лише показання самих потерпілих.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та захисника - адвоката ОСОБА_9 та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.156 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що дійсно того дня, коли його затримали працівники поліції, був на річці, проте заходив лише намочити ноги, не купався. Він також бачив того дня потерпілу ОСОБА_27 , і говорив їй, щоб вона не купалася так як вода того дня була холодна. Через деякий час до нього, як він зрозумів, підійшов батько ОСОБА_28 , та почав говорити, що він, ОСОБА_8 , чіпляється до ОСОБА_28 , проте він цього не робив. Після чого був затриманий працівниками поліції. Взагалі, він, ОСОБА_8 , на річку ходить часто. Потерпілу ОСОБА_27 він знає, так як вона також постійно ходить на даний пляж, він з нею грав, підкидав її, бо вона сама про це просила, намагався навчити її плавати. ОСОБА_29 просив у нього курити, а він йому відмовив, сказав, що у нього не буде рости статевий орган, і мабуть, хлопець на це образився, тому і сказав, що він хапав його за статевий орган. Стверджує, що малолітні потерпілі дають неправдиві показання відносно нього, адже він до них не чіплявся, а просто грався з ними, підкидав та намагався врятувати. На питання суду щодо віку потерпілих зазначив, що потерпілим, на його думку, було десь 9 років. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції взагалі себе визнав невинним та показав, що ніяких розпусних дій не вчиняв.

Незважаючи на не визнання вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- показаннями допитаної у присутності психолога та законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , яка показала суду, що в червні 2018 року близько 13-14 години вона була на річці Інгулець, вони з подругою плавали. Вона плавала під водою, і коли винирнула, побачила, що вона біля містка, і у неї за спиною знаходиться обвинувачений, він в цей момент засунув свою руку в її плавки. Вона одразу покликала свою подругу ОСОБА_30 , і вона її потягнула за руку, і вони вийшли з води. Коли вони цього дня плавали, то обвинувачений їм щось говорив постійно, проте вона не звертала на це уваги. І коли він торкався її, то також нічого не говорив їй.
Через деякий час вона з подругами знову пішла на річку «Інгулець купатися», там вона знову побачила обвинуваченого у воді, який купався неподалік містка. Вона з подругою плавала з надувним кругом, і в один момент круг відплив від них у сторону містка, де стояв обвинувачений, вона попливла за кругом, коли вона почала тягнути цей круг, обвинувачений також його потягнув у свій бік та під водою простягнув руку до її плавок, проте вона вивернулася, через що обвинувачений торкнувся її живота, після чого вона одразу вийшла з води, та повідомила про те, що сталося своїй подрузі ОСОБА_31 . Цього дня вони купалися у воді лише тоді, коли обвинувачений виходив з неї, після чого пішли додому.
Крім того, був ще один раз, коли вона бачила обвинуваченого на цій же річці. Того дня вона зі своїми подругами ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 прийшли на річку. Обвинувачений, купаючись у воді, щось зробив її подрузі ОСОБА_31 , після чого та вийшла з води та пожалілася своєму знайомому, після чого хтось викликав поліцію. Події цього дня вона не дуже пам`ятає. В доповненнях до показань, потерпіла також пояснила, що дійсно обвинувачений просунув руку їй під плавки до статевих органів, тому вона дуже соромилася про це розповідати суду;
- показаннями законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_35 , яка показала суду, що в червні 2018 року вона перебувала за межами України. Після 15 години їй подзвонив чоловік, та повідомив, що її дочка знаходиться у поліції, і що на річці стався інцидент її дочку намагався зґвалтувати, і той чоловік, з яким стався інцидент на річці, три рази чіплявся до її дочки. Дитина після цього їй по телефону розповідала, що обвинувачений залазив рукою їй під трусики, перший раз дитина боялася розповідати про це, бо вона без дозволу пішла на річку. Коли вона приїхала з Польщі 7 липня 2018 року, дочка знову їй розповідала, що три рази вона зустрічалася з обвинуваченим на річці. Дочка розповіла, що незнайомий чоловік зненацька просунув руку їй під плавки до статевих органів;
- показаннями допитаного у присутності законного представника ОСОБА_19 та педагога ОСОБА_36 малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який показав суду, що 05 червня 2018 року близько 15 години він з дозволу матері пішов на річку у парку «Шевченка». Прийшовши на річку, він побачив, що там був обвинувачений. Він (потерпілий) почав плавати, відчув ззаду холод, а коли повернувся, то побачив, що позаду нього стоїть обвинувачений, він його (потерпілого) через плавки схопив за статевий орган, і потяг на глибину. Він (потерпілий) почав кричати, відбився ногами, далі, вирвавшись, вибіг на берег, взяв свої речі, одягнувся і побіг додому. Про те що сталося батькам не розповів, так як йому було соромно. Через деякий час, вже в інший день, коли він був на цьому пляжі, він побачив працівників поліції, від інших дітей йому стало відомо, що обвинувачений приставав й до інших дітей, тому він вирішив розповісти працівникам поліції, що обвинувачений вчиняв такі дії і до нього;
- показаннями законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_19 , яка повідомила суду, що 15 червня 2018 року їй зателефонували з поліції та повідомили, що їй необхідно прийти до поліції, так як на річці впіймали чоловіка, який приставав до дітей. Коли вона приїхала до поліції, то побачила там обвинуваченого, якась жінка почала їй розповідати, що даний чоловік на річці чіпав дітей. В подальшому син їй повідомив, що йому було соромно розповісти їй про це. Потім син їй розповів ті самі факти, які повідомив суду;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав суду, що він є вітчимом потерпілої ОСОБА_37 , а саме він співмешкає з матір`ю останньої. Зі слів ОСОБА_38 йому відомо, що в червні 2018 року, коли вона перебувала на річці у парку «Шевченка», до неї у воді чіплявся невідомий чоловік. Дар`я розповідала йому у поліції, що невідомий чоловік ліз до неї руками до її статевих органів, при цьому просовував руку під трусики. В ході проведення досудового розслідування його прийомна дочка за фотознімками впізнала в обвинуваченому чоловіка, який до неї чіплявся на пляжі;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка показала суду, що її донька ОСОБА_39 приблизно у середині червня 2018 року розповіла, що вона була на прогулянці у парку «Шевченка» з подругами ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , коли вони купалися у воді на річці Інгулець до них чіплявся якийсь чоловік, а саме хапав їх за ноги, після чого дівчата почали кричати, вибігли з води і розповіли про те, що сталося дорослим, а той чоловік почав тікати;
- показаннями допитаної у присутності законного представника ОСОБА_16 та педагога ОСОБА_42 малолітнього свідка ОСОБА_15 , яка показала суду, що минулого літа вона зі своїми подругами ОСОБА_41 , ОСОБА_43 та ОСОБА_44 (прізвища не пам`ятає) пішли купатися на річку Інгулець, після чого ОСОБА_11 розповідала їй, що невідомий чоловік у воді торкався її, за які саме частини тіла вона на даний час не пам`ятає. Крім того, в той день ОСОБА_11 показувала їй того чоловіка, який з її слів торкався її і цим дуже налякав. Цим чоловіком був обвинувачений;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка показала суду, що 15 червня 2018 року їй зателефонували із поліції та повідомили, що її дочка ОСОБА_45 знаходиться у них, так як на річці у парку Шевченка стався інцидент. Приїхавши до поліції, вона побачила там обвинуваченого, а також свою дитину, яка в подальшому їй розповіла, що вона з подругами купалися на річці у парку ім. Шевченка в м. Олександрія, її подруга ОСОБА_46 розповіла дочці, що якийсь чоловік у воді чіплявся до неї. Коли, через деякий час, вони з подругами знову пішли на річку, там знову стався подібний інцидент, після чого дівчата розповіли про те, що сталося дорослим, які викликали поліцію. Того дня у поліції вона бачила ще одного хлопчика, до якого, як вона зрозуміла, також чіплявся обвинувачений. Дочка розповідала їй, що того чоловіка, який чіплявся до ОСОБА_28 , вона неодноразово бачила на річці;
- показаннями допитаної у присутності законного представника ОСОБА_13 та педагога ОСОБА_42 малолітнього свідка ОСОБА_47 , яка показала суду, що вона влітку 2018 року з її подругою ОСОБА_48 та друзями ходили купатися на річку в парку ім. «Шевченка». Будучи на річці вони помітили обвинуваченого ОСОБА_8 , який сидів на березі та курив. Коли вони зайшли у воду купатися обвинувачений також зайшов у воду, він постійно знаходився біля дітей. Далі течія віднесла її трохи ближче до обвинуваченого і він її торкнувся двома руками за талію, їй стало неприємно через це, тому вона відпливла від нього, після цього ОСОБА_46 розповіла їй, що обвинувачений торкався її руками під плавками, і після цього вони розповіли про даний випадок дорослим, які були на пляжі, дорослі викликали поліцію. Коли приїхали працівники поліції, до них також підійшов хлопчик і розповів, що обвинувачений також торкався і його під плавками;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала суду, що в середині червня 2018 року її дитина ОСОБА_17 пішла зі своїми друзями ОСОБА_48 , ОСОБА_44 та ще однією дівчиною ОСОБА_44 в парк ім. Шевченка на річку купатися. Ввечері дитина їй розповіла, що коли вони вдень були на пляжі, одного дядька забрала поліція, так як він чіплявся до дівчат. Вона розповіла їй, що як саме чоловік чіплявся до дівчат, вона не бачила, та як верталася до школи за спортивною формою, а коли знову повернулася на річку, то побачила працівників поліції, а дівчата розповіли їй, що до них чіплявся чоловік, якого працівники поліції в подальшому забрали;
- показаннями допитаної у присутності законного представника ОСОБА_18 та педагога ОСОБА_42 малолітнього свідка ОСОБА_17 , яка показала суду, що на початку червня 2018 року вона зі своїми подругами ОСОБА_48 , ОСОБА_44 , старшою ОСОБА_44 та ОСОБА_34 ходила купатися на річку в парк ім. Шевченка. Потім вона повернулася до школи по форму, а ОСОБА_46 і ОСОБА_49 залишилися купатися, коли вона повернулася, то побачила, що біля дерева сидить обвинувачений, біля нього стоїть якийсь чоловік. ОСОБА_46 їй розповідала, що коли вона зайшла у воду, то поряд з нею купався обвинувачений, який плавав біля неї та чіпав її, після чого вона вибігла на берег і про все розповіла своєму дядькові;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав суду, що влітку 2018 року близько 13 годин він усією сім`єю відпочивав на пляжі у парку ім. Шевченка в м. Олександрія. Потім він побачив скупчення людей, коли підійшов то побачив, що на землі сидить обвинувачений, поруч стояв хлопчик і дівчинка, які говорили, що цей чоловік у воді їх чіпав, а саме підпливав у воді і торкався статевих органів. В подальшому вони викликали працівників поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який показав суду, що влітку 2018 року він знаходився на пляжі в парку ім. Шевченка в м. Олександрія, коли до нього підбігла дівчинка років 8-10, та повідомила, що до неї чіпляється якийсь чоловік. Він вирішив розібратися з даною ситуацією. Коли підійшов, то побачив обвинуваченого, на якого вказала дівчинка, далі до них підійшов ще й хлопчик такого самого віку як і дівчинка. Як йому в подальшому стало відомо, хлопця звати ОСОБА_50 . Хлопець повідомив, що обвинувачений чіплявся й до нього. Потім до них підійшла ще одна дівчинка, яка повідомила, що даний чоловік її також раніше чіпав (торкався) за інтимні місця, і вона про це соромилася розповідати. Як розповідали діти, обвинувачений торкався інтимних місць під плавками, коли ті плавали у воді. Він затримав обвинуваченого та викликав поліцію.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 , і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 15.06.2018 року з відеозаписом до нього, згідно якого оглянуто місце вчинення злочину, а саме міський пляж річки Інгулець, що розташований в парку ім. Т.Г. Шевченка в м. Олександрія Кіровоградської області;
- протоколом від 15.06.2018 року затримання підозрюваного ОСОБА_8 на підставі того, що після вчинення злочину очевидці та потерпілі вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2018 року, згідно якого малолітній свідок ОСОБА_51 за участі законного представника, психолога та у присутності понятих впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 як чоловіка, який 14.06.2018 року чіпав її за талію у річці в парку «Шевченка»;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2018 року за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого останній за участі законного представника, психолога у присутності понятих впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 як чоловіка, який 05.06.2018 року чіпав його за половий орган у річці в парку «Шевченка»;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.06.2018 року за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , в ході якого остання за участі законного представника, психолога та у присутності понятих впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 як чоловіка, який чіпав її за статеві органи у річці в парку «Шевченка» у червні 2018 року;
- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 16.08.2018 року, за участю малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , в ході якого остання розповіла, що в червні 2018 року вона зі своєю подругою ОСОБА_44 прийшли на пляж в парку ім. Шевченка в м. Олександрія. Коли вони купалися, то поряд знаходився якийсь дивний чоловік, який говорив з ними а саме казав, як правильно плавати, і в один момент вона помітила, що цей чоловік опинився у неї за спиною і простягнув руку до її плавок, проте доторкнутися не встиг, так як вона втекла, і про дану подію розповіла лише подружкам. Крім цього через декілька днів вона зі своєю подругою ОСОБА_44 знову прийшла купатися на той самий пляж, і також там був той чоловік. Коли вона відпливла у бік за надувним кругом, цей чоловік протягнув до неї руку і доторкнувся до її плавок, після чого вона злякалася і одразу відплила, про що розповіла подрузі ОСОБА_31 . Пізніше, 15 червня 2018 року вона зі своїми подругами ОСОБА_44 , ОСОБА_52 та ОСОБА_53 купалися у річці в парку ім. Шевченка в м. Олександрія. Вони грали у воді, на пляжі був той дивний чоловік. В ході гри вона зненацька опинилася біля цього чоловіка, який був неподалік від мосту, він схопив її за талію та почав лізти до статевих органів, після чого вона відштовхнулася від нього та побігла на берег. Про те що сталося розповіла дяді ОСОБА_54 , який був на березі річки. Після цього дядя ОСОБА_55 зі своїм другом вирішили поговорити з цим чоловіком, він почав тікати, перечепився та впав у яму;
- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 16.08.2018 року, за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого останній розповів, що 05 червня 2018 року він відпросився у мами сходити на річку покупатися. Прийшовши на пляж, він побачив двох чоловіків, незважаючи на них, він роздягнувся, та пішов купатися. Через деякий час ззаду до нього підійшов один із тих двох чоловіків, та торкнув його за плече, він (потерпілий) обернувся, після чого чоловік схопив його за плече та за статевий орган та потягнув на глибину, він (потерпілий) відштовхнувся від чоловіка, вибіг з води та побіг додому. Крім того 15 червня 2018 року він з другом прийшов у парк Шевченка на пляж, та побачив того чоловіка, який його хапав його за статевий орган, він сидів біля дерева, а біля нього стояли два чоловіки. Він розповів одному із чоловіків, що цей дядько ліз також і до нього, після чого приїхали працівники поліції;
- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 16.08.2018 року, за участю малолітнього свідка ОСОБА_47 , в ході якого остання розповіла, що 11 числа вона зі своїми подругами ОСОБА_48 та ОСОБА_56 пішли купатися на річку, та помітили там дивного чоловіка, на якого не звертали уваги. Даний чоловік постійно купався неподалік від них, та говорив ОСОБА_28 як плавати, а також ОСОБА_46 їй розповіла, що даний чоловік до неї торкався. Також, в червні вона з подругами ОСОБА_57 та ОСОБА_56 знову пішли на цю саму річку, купалися з надувним кругом, який попрохали у знайомого, той дивний чоловік знову там був, і купався неподалік від них. ОСОБА_46 їй розповідала, що той чоловік торкався її і того дня. 15 числа вони також пішли на річку з ОСОБА_48 та її друзями, на пляжі також був той чоловік, який торкався до ОСОБА_28 . Вона (свідок) побачила свого знайомого дядю ОСОБА_58 та розповіла йому про те, що той чоловік торкався її та її подруги ОСОБА_28 . Після цього дядя ОСОБА_55 викликав поліцію, той невідомий чоловік почав тікати, перечепився та впав. Того невідомого чоловіка вона впізнала.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, за що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.156 КК України, як розпусні дії щодо малолітньої особи.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо надання критичної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу відсутності у нього умислу на вчинення відносно малолітніх дітей розпусних дій сексуального характеру, оскільки вони спростовуються комплексом досліджених судом вищевказаних доказів, та правильно розцінив таку позицію обвинуваченого, як спосіб уникнути відповідальності за даний злочин та як реалізацію ним свого права на захист, оскільки досліджені судом першої інстанції докази є належними та допустимими, прямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, отримані у порядку, передбаченому КПК України, показання потерпілих, свідків та досліджені докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою.

Крім того, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 неодноразово перебував у місці скупчення дітей, та постійно намагався бути поряд з ними, з метою фізичного контакту, що в повній мірі підтверджується показання потерпілих та свідків, які є послідовними та узгоджуються між собою, а також підтверджується показаннями самого обвинуваченого. Непристойні доторкання до статевих органів малолітніх потерпілих свідчать про сексуальний характер розпусних дій обвинуваченого.
Також в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій обвинувачений підтвердив, що усвідомлював вік потерпілих, яким не виповнилося 14 років.
Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що за висновком судово-психіатричного експерта № 294 від 03.08.2018 року ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч. 1 КК України. У відношенні інкриміновано правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним. В даний час ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує.( Т.2 а. с. 70-72).

Доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинуваченого щодо не встановлення в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, у зв`язку із чим кримінальне провадження підлягає закриттю є необґрунтованими та безпідставними та повністю спростовуються вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, які є належними та допустимими, взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що показання малолітніх потерпілих, які є суперечливими і надані під тиском прокурора та суду та не доводять його вину є безпідставними. Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження малолітні потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як під час досудового розслідування, під час впізнання за фотознімками, проведення слідчих експериментів (Т.2, 32-34, 35-36, 38-45, 46-52), так і підчас розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції за участю психолога та законних представників, надавали чіткі та послідові показання, детально розповідали та показували, як обвинувачений ОСОБА_8 вчиняв відносно них злочин. Сумніви у достовірності та правдивості зазначених показань у колегії суддів відсутні.

Крім того дані показання підтверджуються показаннями законних представників малолітніх потерпілих ОСОБА_35 та ОСОБА_19 , яким малолітні потерпілі розповіли про обставини вчинення відносно них кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , та іншими вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції не знайшло свого об`єктивного підтвердження вчинення тиску на малолітніх потерпілих під час допиту у суді першої інстанції, їх законними представниками та прокурором. Об`єктивне з`ясування обставин справи, озвучення запитань стосовно вчинення стосовно малолітніх потерпілих кримінального правопорушення для з`ясування істини по справі, з урахуванням їх віку та розвитку дітей та особливості даної справи, колегія суддів не розцінює як тиск на останніх.

Усні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що він не вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, у зв`язку із тим, що 05.06.2018 року на річці не був, а перебував на лікуванні, а 13.06.2018 року був на річці але не вчиняв розпусних дій, повністю спростовуються вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, у підтвердження протилежного ні обвинуваченим ні його захисником належних та допустимих доказів не надано. Направлення на лікування хворого в фізіотерапевтичний кабінет, яке він надав у судовому засіданні апеляційної інстанції не спростовує вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та не спростовує його перебування у місці злочину у зазначений в обвинувальному акті час.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом другої групи, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, судимостей не має, не перебуває під психоневрологічним диспансерним динамічним наглядом, знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Олександрійський наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з 2013 року. Врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також врахував досудову доповідь Олександрійського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області Міністерства юстиції України, орган пробації, з якої вбачається, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Однак, як вбачається з досудової доповіді, соціально-психологічну характеристику обвинуваченого надано не в повній мірі, а саме, через неявку обвинуваченого за викликом, не досліджено умови життєдіяльності та розвитку, ставлення до скоєного. За наведених обставин, враховуючи що обвинувачений систематично вчиняв дії направлені на розбещення малолітніх, не припинив вчиняти протиправні дії після вчинення 05.06.2018 року першого епізоду, та дійшов обґрунтованого висновку, що існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі, в межах строку, передбачених санкцією статті кримінального закону, за яким він визнаний винним, яке на переконання колегії суддів відповідатиме тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини покарання.
Крім того, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання враховано ст.ст. 3,52 Конституції України, ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 19, 34 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789ХІІ від 27.02.1991. Підстав для скасування вироку суду першої інстанції та посилення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення колегією суддів не встановлено. Підстави для закриття провадження стосовно обвинуваченого за відсутністю складу інкримінованого йому кримінального правопорушення відсутні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженими які перебувають під вартою, у той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4