Справа № 464/5735/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1379/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному провадженіпро обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначеного місця проживання та реєстрації,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Сихівського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 186 КК України один рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 12 жовтня 2018 року.
Вирішено питання з речовими доказами.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено без змін тримання під вартою.
Згідно з вироком ОСОБА_6 04 вересня 2018 року близько 14.00 год. на вул.Гашека,13 в м.Львові, маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, шляхом обману малолітнього ОСОБА_9 , 2008 р.н., отримав доступ до мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 4» вартістю 3925 грн., на який було встановлено захисне скло вартістю 50 грн., чохол силіконовий чорного кольору вартістю 100 грн., картка мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_1 вартістю 50 грн., що належить потерпілій ОСОБА_10 та який остання передала своєму малолітньому сину ОСОБА_9 для користування.
Після цього ОСОБА_6 разом з викраденим майном загальною вартістю 4125 грн. швидко покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того він же 06 вересня 2018 року о 13.15 год. на сходовій площадці п`ятого поверху під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, шляхом обману малолітнього ОСОБА_11 , 2008 р.н., повторно отримав доступ до мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 4А» вартістю 2700 грн., на який було встановлено захисне скло вартістю 50 грн., чохол силіконовий синього кольору вартістю 150 грн., картка мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 вартістю 50 грн., що належить потерпілому ОСОБА_12 та який останній передав своєму малолітньому сину ОСОБА_12 для користування. Після цього ОСОБА_6 разом з викраденим майном загальною вартістю 2950 грн. швидко зайшов у ліфт будинку та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити даний вирок та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ст. 186 КК України на ч.1, ч.2 ст. 190 КК України та визначити йому остаточне покарання в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок є необґрунтований з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильна кваліфікація дій. Так, згідно з поясненнями допитаних в судовому засіданні малолітніх свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вони добровільно, без будь-якого примусу чи погроз віддали своє майно, а саме мобільні телефони на прохання ОСОБА_6 , який повідомив, що йому потрібно подзвонити до сестри. Крім цього, свідок ОСОБА_10 вказав, що насправді він добровільно віддав телефон на прохання обвинуваченого подзвонити.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що визнає свою вину, так як викрадав мобільні телефони у малолітніх, усвідомлюючи їх вік та вводячи їх в оману, проте підкреслює, що малолітні добровільно, без будь-якого примусу чи погроз віддали своє майно, а саме мобільні телефони, а тому просить перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 190 КК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 підтримала подану апеляційну скаргу та покази обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, виступ прокурора про безпідставність апеляційної скарги та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження №0002761 і повністю підтверджується сукупністю перевірених судом першої інстанції доказів.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, всупереч доводам апелянта, розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України та призначив покарання за ч.1 ст. 186 КК України один рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, зокрема наданими в суді першої інстанції показами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 , малолітнього свідка ОСОБА_9 , малолітнього свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , а також даними протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 від 04 вересня 2019 року та ОСОБА_12 від 06 вересня 2019 року щодо обставин заволодіння мобільними телефонами у їх синів, даними протоколу огляду місця події від 04 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 по епізоду з малолітнім ОСОБА_9 ; даними протоколу огляду місця події від 06 вересня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходились камери спостереження по епізоду щодо малолітнього ОСОБА_11 ; даними протоколу огляду місця події від 12 жовтня 2018 року та протоколу огляду речей; даними протоколу огляду речей від 29 вересня 2018 року та оглянутого відеозапису з місця події від 06 вересня 2018 року по вул.Стрийській,87 в м.Львові; даними протоколу демонстрації малолітньому ОСОБА_11 відеозапису з камери відеоспостереження з фасаду будинку АДРЕСА_1 ; даними протоколу огляду речей від 29 вересня 2018 року та оглянутого відеозапису з місця події від 06 вересня 2018 року по вул.Максимовича,9 в м.Львові; даними протоколу демонстрації малолітньому ОСОБА_11 відеозапису з камери відеоспостереження з фасаду будинку АДРЕСА_3 ; даними протоколу демонстрації обвинуваченому ОСОБА_6 відеозапису з камери відеоспостереження з фасаду будинку АДРЕСА_3 ; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 жовтня 2018 р.; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06 жовтня 2018 р. та даними довідки повного товариства «Чесний ломбард, ТОВ «Маст» і Компанія» № 1450 від 17 жовтня 2018 року, яким суд дав належну оцінку.
Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Щодо покликається апелянта на те, що даний вирок є необґрунтований з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема неправильна кваліфікація дій, то такі суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, статтею 190 КК України передбачено відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах проти злочини проти власності» № 10 від 06 листопада 2009 року роз`яснено, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Слід мати на увазі, що коли потерпіла особа через вік, фізичні чи психічні вади або інші обставини не могла правильно оцінювати і розуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передачу нею майна чи права на нього не можна вважати добровільною. Якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

З урахуванням того, що обвинувачений повідомляв малолітнім, в яких викрадав майно, неправдиві відомості, а вони через свій вік не могли правильно сприймати та оцінювати ситуацію, добровільно віддавали в руки обвинуваченому телефони, а тому обман є тільки способом доступу до відкритого викрадення майна.

А відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України на ч.1, ч.2 ст. 190 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодружений, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, судимості не має, визнав вину (лише після допиту в суді свідка ОСОБА_13 ), однак не усвідомив вчинене та щиро не покаявся, зверхню поведінку і ставлення обвинуваченого до учасників провадження, його посередню характеристику, відсутність міцних соціальних зв`язків, невідшкодування шкоди та висновок досудової доповіді щодо середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника обвинуваченого необґрунтованою й доходить до висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, а призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4