ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1369/20 Справа № 216/1601/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8
представника потерпілого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001992 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
09.10.2012 Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 355, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився 13.11.2015 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року продовжено захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 травня 2020 року включно.
В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, відмовлено.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які колегія суддів вважала доведеними, виходячи з обставин вчинення злочину, інкримінованого обвинуваченому. Із зазначених підстав суд прийшов до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.
Також суд зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є недостатнім, оскільки він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину і заявлені при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики не зменшились, а отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки та переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою з дати ухвалення рішення по апеляційній скарзі Дніпровським апеляційним судом змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та звільнити з-під варти негайно.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що стороною обвинувачення не було надано достатніх доказів існування ризику ухилення ОСОБА_8 від суду, вважає, що перебуває під вартою без належного доведення стороною обвинувачення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу.
Зазначає, що стороною обвинувачення колегії суддів не надавалась ухвала про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також стороною обвинувачення ухвали суду про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - не надавались.
Вважає, що посилання колегії суддів на обставини, які начебто не змінились, не відповідає дійсності, оскільки жодної інформації про такі обставини в матеріалах судового провадження не міститься.
Звертає увагу, що клопотання про продовження строку тримання під вартою в письмовому вигляду стороною обвинувачення вручено стороні захисту лише в день його розгляду, тобто 05.03.2020 року, що вказує на грубе порушення ст.ст.315, 331 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора та представника потерпілого, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення даної апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Як убачається з наданих матеріалів, на розгляді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001992 від 27.10.2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який в подальшому продовжувався.
Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється та обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, а також через обставини, характер вчиненого злочину, спосіб його вчинення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України й досі існують та ОСОБА_8 може може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язків та переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому суд обґрунтовано зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з чим погоджується і апеляційний суд.
Ризики, встановлені в ухвалі суду, повністю підтверджуються й наданими матеріалами, відповідно до яких ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, засобів для існування останній не має, оскільки не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, а отже висновок суду відповідає правовим позиціям ЄСПЛ (п.34 Рішення ЄСПЛ «Сельчук проти Турції», п.9 рішення ЄСПЛ «Мацнеттер проти Австрії»).
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема на те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, доводи апелянта про відсутність заявлених ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання заявлених ризиків.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Що стосується посилання апелянта про те, що стороною обвинувачення не було надано колегії суддів ухвали слідчого судді про обрання та продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки колегією суддів Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області проводиться розгляд по суті кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та зазначена ухвала про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування міститься в матеріалах кримінального провадження, а тому не потребує окремого її надання прокурором до суду, на що є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До того ж, згідно ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як витікає з приписів ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до яких, а саме ч.2 ст. 184 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Отже, з урахуванням вищенаведеного апеляційні доводи обвинуваченого щодо несвоєчасного вручення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороні захисту є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4