26.06.2020 Єдиний унікальний номер 205/3693/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Провадження №1-кп/205/974/20

26 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження №0001047 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійська Донецької області, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, неодруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , судимості не має, утримується під вартою з 15 травня 2020 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 25.04.2020 року близько 02 години 00 хвилин, перебуваючи біля будинку №5 по вул. Метробудівській в м. Дніпро біля під`їзду №13, зазначеного будинку, побачив припаркований автомобіль «ВАЗ 21051», д/н НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_6 . Після чого у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке знаходилось у автомобілі «ВАЗ 21051», д/н НОМЕР_1 , який був припаркований біля під`їзду №13 будинку № 5 по вул. Метробудівській в м. Дніпро, який знаходиться у користуванні ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), із корисливих мотивів, перебуваючи у вищевказаному місці та час, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_3 , відчинив передні пасажирські двері вищевказаного автомобіля, в середині якого побачив автомагнітолу «Pioneer MVH-S120UBW», яка належить потерпілому ОСОБА_6 , яку ОСОБА_3 визначив, як об`єкт свого злочинного посягання. Після чого ОСОБА_3 від`єднав автомагнітолу «Pioneer MVH-S120UBW», поклав її до своєї сумки та продовжив перебувати в автомобілі.

Але ОСОБА_3 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки під час вчинення злочину був виявлений та затриманий потерпілим ОСОБА_6 у вищевказаному автомобілі.

У разі доведення злочину до кінця, ОСОБА_3 міг спричинити потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 1377 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав частково, а саме, визнав себе винуватим за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, тобто у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, проте не визнав себе винуватим у вчиненні злочину повторно, зазначивши, що судимості він не має, раніше крадіжок не вчиняв. Також обвинувачений щиро покаявся, заявив про осуд своїх дій, та суду пояснив, що він 25 квітня 2020 року близько 02-00 години проходив повз будинку АДРЕСА_3 , де побачив припаркований автомобіль ВАЗ, червоного кольору, у якому була трохи відчинені передні пасажирські дверцята та в цей момент у нього виник умисел на заволодіння чужим майном із зазначеного автомобіля. Підійшовши до автомобіля він відчинив пасажирські дверцята та сів на передні сидіння та почав оглядати автомобіль, в ході чого побачив автомагнітолу чорного кольору, які відключив та поклав до своєї сумки. В цей час, поряд з ним відчинилися інші пасажирські дверцята та поруч із автомобілем опинився чоловік, який повідомив, що це його автомобіль, після чого він, ОСОБА_3 , почав тікати, проте його наздогнав власник автомобіля, який потім викликав працівників поліції.

Окрім зізнання ОСОБА_3 його вина у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду від 25.04.2020 року та фото-таблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості розташованої біля під`їзду №13 будинку № 5 по вул. Метробудівській в м. Дніпро, на якій перебував припаркований автомобіль «ВАЗ 21051», д/н НОМЕР_1 . В ході огляду було вилучено сумку коричневого кольору, в якій знаходилася автомагнітола, яку 25.04.2020 року намагався таємно викрасти ОСОБА_3 ;

- товарним чеком від 11.04.2019 року на придбання автомагнітолі «Pioneer MVH-S120UBW», вартістю 1000 грн.;

- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 25.04.2020 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 за формою брів, носу, вух впізнав під номером 2 чоловіка, який 25.04.2020 року намагався таємно викрасти майно з його автомобіля. Згідно додатку до протоколу під номер 2 знаходився ОСОБА_3 ;

- висновком експерта №1923-20 від 06.05.2020 року, відповідно до якого станом на 25.04.2020 року ринкова вартість автомагнітоли «Pioneer MVH-S120UBW», чорного кольору, придбаної у 2019 році, становить 1377,00 грн.

Натомість, ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, кваліфікацію органом досудового розслідування дій ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині суд вважає неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, а обвинувачення в частині вчинення ОСОБА_3 незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторне недоведеним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно п. 1 примітки до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У Постанові Верховного суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.12.2019 року у справі № 274/2956/17, судом касаційної інстанції зроблено правовий висновок щодо дії принципу презумпції невинуватості, за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, а саме, що наявність кримінального провадження, в тому числі на стадії його судового розгляду, не породжує правових наслідків для юридичної оцінки наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, а є лише версією органів досудового розслідування, яку вони доводять на підставі обов`язку доказування відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України. При цьому, колегія суддів Касаційного кримінального суду зазначила, що посилання на п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2007 року, відповідно до положень якого «для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин», у цьому випадку є безпідставними, адже така правова оцінка діяння є можливою тільки за умови, коли всі епізоди злочинної діяльності є предметом одного судового розгляду, оскільки за таких умов суд безпосередньо досліджує докази та у вироку робить висновок про доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому.

Отже, суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду № 274/2956/17 від 11.12.2019 щодо відсутності кваліфікуючої ознаки складу злочину - повторність за відсутності на час скоєння злочину судимості у обвинуваченого, яка б підтверджувалась вироком, що набрав законної сили, за яким засуджено обвинуваченого за вчинення попередніх злочинів.

Згідно даних обвинувального акту, а також доказів, наданих прокурором у судовому засіданні, вбачається, що стосовно ОСОБА_3 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт, на підставі якого останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Натомість, судове провадження у вказаному кримінальному провадженні зупинено ухвалою суду від 25 січня 2019 року у зв`язку з розшуком інших обвинувачених.

При цьому, у підготовчому судовому засіданні по даному кримінальному провадженні, сторони обвинувачення та захисту заперечували проти передачі даного кримінального провадження для вирішення питання про об`єднання з кримінальним провадження відносно ОСОБА_3 та інших осіб за ч. 2 ст. 187 КК України, та наполягали на їх окремому судовому розгляді, посилаючись на недоцільність об`єднання саме через зупинення судового провадження ухвалою суду від 25.01.2019 року.

Таким чином, висновок органу досудового розслідування про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину повторно є недоведеним, оскільки відсутні докази того, що на час вчинення злочину, а саме, 25.04.2020 ОСОБА_3 було визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбачено ст. ст. 185,186,187,189-191,262, 289 КК України, а тому обвинувачення ОСОБА_3 в частині вчинення ним інкримінованого йому злочину повторно судом визнається необґрунтованим, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що дії ОСОБА_3 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає його визнання своєї вини за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, який судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, за місцем мешкання характеризується задовільно.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для попередження нових злочинів, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, звільнивши його від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, відповідно до ст. 75 КК України та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У зв`язку із звільненням від призначеного покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст. 377 КПК України обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню з під варти у залі суду. При цьому, суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_3 іншого більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим вважає, що обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено судово-товарознавчу експертизу № 1923-10 від 06.05.2020 року, витрати на які документально підтверджені на загальну суму 326,88 грн.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Речові докази, сумку коричневого кольору, яку було вилучено під час проведення огляду місця події 25.04.2020 року, в якій знаходилася відеомагінтола, дві пари бірушів, двоє будівельних окулярів, які було передано на зберігання потерпілому, в порядку ст. 100 КПК України підлягають поверненню потерпілому за належністю, ніж кухонний, будівельні рукавиці, джинси, плоскогубці, які було передано на зберігання до камери схову Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області в порядку ст. 100 КПК України підлягають знищенню.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк в один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою - скасувати, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 326 (триста двадцять шість) гривень 88 копійок судових витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1923-10 від 06.05.2020 року.

Речовий доказ, яким було визнано:

- відеомагінтола, дві пари бірушів, двоє будівельних окулярів, які було передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 за належністю;

- ніж кухонний, будівельні рукавиці, джинси, плоскогубці, які було передано на зберігання до камери схову Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1