Справа № 495/2544/20
Номер провадження 1-кс/495/1041/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці села Миколаївка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянці України, зареєстрованій за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
05.05.2020 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженним прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні слідчим зазначено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено ЄРДР № 0002263 від 29.08.2019 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, процесуальним керівником винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 , про те, що вона у 2019 році після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер: :02:019:0229, використовуючи завідомо підроблений документ, а саме технічний паспорт на дачний будинок, який розташований по АДРЕСА_2 від 10 квітня 2019 року, шляхом обману, здійснила незакінчений замах на отримання права власності на зазначену земельну ділянку, із нормативно-грошовою оцінкою в сумі 388 291 гривень 50 копійок, чим спричинила інтересам держави шкоду у великих розмірах.

В порядку до ст. 214 КПК України, відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000706 від 24 квітня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в 2019 році, точної дати, часу та місця в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, з метою власного збагачення, використовуючи завідомо підробленні офіційні документи, ввівши в оману, що не існуючий об`єкт нерухомості по АДРЕСА_2 , належить їй на праві власності, з метою подальшої приватизації у відповідності до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, уклавши із Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області договір оренди земельної ділянки площею 0,0717 га, кадастровий номер: :02:019:0229, за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 в реєстрі за № 720 від 25.06.2019, терміном на 49 років, шляхом обману, придбала право користування на вказану земельну ділянку з нормативно-грошовою оцінкою, на момент укладання договору оренди, в сумі 388 291 гривень 50 копійок, що більш ніж 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим спричинила інтересам держави шкоду у великих розмірах.

Заволодівши правом користування на земельну ділянку, ОСОБА_4 , у відповідності до п. «а» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, в безоплатну власність земельну ділянку не тримала, з причин, що не залежали від її волі, так як не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Таким чином, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчинила злочини передбачені ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості та тяжких злочин.

28.04.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено про підозру.

Слідчий вказує, що вина ОСОБА_4 , у скоєнні вищезазначених злочинів, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

За твердженням слідчого, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , є ризик того, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на потерпілих чи свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у скоєні злочинів невеликої тяжкості та тяжкого злочину, у відповідності до ст.ст. 177-178 КПК України, слідчий вважає, що обрання більш м`якої міри запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання та особистої поруки не є доцільним, оскільки враховуючи тяжкість вчиненого злочину, може призвести до вчинення підозрюваною інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєні тяжкого злочину та злочинів невеликої тяжкості, а також те, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам, слідчий просить подане клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого в повному обсязі, просив його задовольнити та обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрювана ОСОБА_4 в судовому засіданні не погодилася з клопотанням слідчого про обрання їй міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказала, що з підозрою не згодна, інкримінованих їй злочинів не вчиняла. Також зазначила, що вона одружена та має двох дітей, один з яких неповнолітній (десять років). Просила суд відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що клопотання про обрання його підзахисній запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є безпідставним, а головне незаконним і взагалі дане клопотання є злочином проти його клієнта ОСОБА_4 , за що відповідні посадові особи повинні понести покарання. Вказав, що в даному кримінальному переслідуванні взагалі не має події і складу злочину, відсутні будь-які належні достатні та допустимі докази обґрунтованої підозри. Ризики не доведені, нічим не обгрунтованні та взагалі відсутні. Заувавжив, що мужу його підзахисної вже обраний запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту та у разі і її обмеження пересування, вона не буде мати можливість оказати допомогу своїй неповнолітній дитини на випадок хвороби. Просив суд відмовити в задоволенні поданного клопотання в повному обсязі.

Вивчивши матеріли клопотання, заслухавши думку всіх учасників судового процесу, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено ЄРДР № 0002263 від 29.08.2019 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, процесуальним керівником винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 , про те, що вона у 2019 році після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер: :02:019:0229, використовуючи завідомо підроблений документ, а саме технічний паспорт на дачний будинок, який розташований по АДРЕСА_2 від 10 квітня 2019 року, шляхом обману, здійснила незакінчений замах на отримання права власності на зазначену земельну ділянку, із нормативно-грошовою оцінкою в сумі 388 291 гривень 50 копійок, чим спричинила інтересам держави шкоду у великих розмірах.

В порядку до ст. 214 КПК України, відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000706 від 24 квітня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

28.04.2020 року у вчиненні вище зазначених кримінальних правопорушень повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Таким чином, підозрювана ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого і невеликої тяжкості злочинів, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

За твердженням слідчого, ОСОБА_4 не будучи обмеженою у вільному пересуванні, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на потерпілих чи свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Згідно зі ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно із ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Натомість, клопотання містить лише формальне посилання на обставини, наведені у ст. 177 КПК України, і їх перерахування.

Слідчий суддя вважає, жодним чином не доведеним та голослівним посилання у клопотанні на такі ризики, як можливість ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, такі твердження слідчого та прокурора про наявність зазначених ризиків не відповідають вимогам КПК України, де зазначено, що в клопотанні слідчого повинен міститися виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що слідчі дії в зазначеному кримінальному проваджені не завершені.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, слідчим суддею встановлено, що досудовим слідством не надано достатніх доказів того, що є наявність вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрювана ОСОБА_4 намагалася вчинити якусь дію, передбачену ч.1 ст.177 КПК України, як на це вказує досудове слідство, а саме: можливість підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

З урахуванням викладених обставин, а також досліджених в судовому засіданні доказів, вивчених матеріалів, що характеризують підозрювану, яка одружена та має на утриманні двох дітей, один з яких неповнолітній, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим та прокурором цілком доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України, однак не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий у клопотанні, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід, у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням на неї певних додаткових обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

При виконанні вказаних обов`язків підозрюваною буде досягнуто дієвість кримінального провадження та його оперативність, проведення досудового розслідування у розумні строки, виключено ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 179, 181, 193, 194, 196, 206, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 днів, тобто з 06.05.2020 року до 04.07.2020 року включно.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду по виклику за необхідністю;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні.

Попередити підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про наслідки ухилення від покладених на неї обов`язків, а саме у разі їх недотримання або порушення може бути обраний більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу направити для виконання до СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 08.05.2020 року о 15 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1