Справа №694/438/20
провадження № 1-кс/694/179/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши скаргу потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на постанову органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2020 р. до провадження слідчого судді передано скаргу потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на постанову органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання.

Скаргу мотивовано тим, що у провадженні слідчого відділу Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області (слідчий О. Прудиус) перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України, по якому на даний час здійснюється досудове розслідування. У рамках вказаного кримінального провадження скаржники мають процесуальний статус потерпілих. 25 березня 2020 року потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до начальника слідчого відділу Звенигородського відділу поліції ГУНП у Черкаській області з клопотанням про призначення та проведення судово-психологічної експертизи для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного внаслідок кримінального правопорушення. Про прийняте рішення просили повідомити кожного з них письмово у строки, передбачені статтею 220 КПК України, а саме: в строк не більше трьох днів з моменту подання. Клопотання було подано через канцелярію Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що підтверджується відміткою про прийняття (25.03.2020). 28 березня 2020 року слідчим СВ Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 за результатами розгляду клопотання винесено постанову про відмову в задоволенні призначенні судово-психологічної експертизи для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного внаслідок кримінального правопорушення. Скаржники вважають оскаржувану постанову слідчого незаконною та такою, що порушує права та законні інтереси кожного із потерпілих, і підлягає скасуванню.

Скаржники просять скасувати постанову слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання від 28.03.2020 р. щодо призначення та проведення судово-психологічної експертизи для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного внаслідок кримінального правопорушення із постановленням на її вирішення названих питань, винесену в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України; Зобов`язати слідчого Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 призначити судово-психологічну експертизу для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного потерпілим внаслідок кримінального правопорушення із постановленням на її вирішення названих питань в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України.

В судове засідання потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`явилися. Подали до суду клопотання про розгляд скарги без їх участі.

Скаржники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримали, просили задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя встановив наступні обставини.

У провадженні слідчого відділу Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області (слідчий О. Прудиус) перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 за ознаками злочину, передбаченого статтею 351 Кримінального кодексу України, по якому на даний час здійснюється досудове розслідування.

У рамках вказаного кримінального провадження скаржники мають процесуальний статус потерпілих.

25 березня 2020 року потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до начальника слідчого відділу Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з клопотанням про призначення та проведення судово-психологічної експертизи для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного внаслідок кримінального правопорушення.

Зокрема, в рамках кримінального провадження просили призначити судово-психологічну експертизу для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного внаслідок кримінального правопорушення із постановленням на її вирішення питань згідно переліку.

Про прийняте рішення просили повідомити кожного з заявників письмово у строки, передбачені статтею 220 КПК України, а саме: в строк не більше трьох днів з моменту подання.

Клопотання було подано через канцелярію Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що підтверджується відміткою про прийняття.

28 березня 2020 року слідчим СВ Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області ОСОБА_7 за результатами розгляду клопотання винесено постанову про відмову в задоволенні призначенні судово-психологічної експертизи для визначення розміру матеріальних збитків та розміру шкоди немайнового характеру, заподіяного внаслідок кримінального правопорушення.

Відмова мотивована тим, що в ході аналізу вивчення вказаного клопотання, та матеріалів кримінального провадження №0000439 встановлено, що на даний чає недостатньо доказів для повідомлення про підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України. Беручи до уваги те, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення тому відсутня необхідність в задоволенні даного клопотання та призначення судово-психологічної експертизу для визначення розміру матеріальних.-збитків та розміру шкоди немайнового характеру. Крім того, вказане кримінальне правопорушення відповідно до складу злочину не є злочином з матеріальним складом.

Відповідно до п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Ч.6 вказаної статті регламентовано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Згідно ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Разом із цим, як вбачається з постанови про повну відмову в задоволенні клопотання, вказане клопотання заявників була розглянуто слідчим у порядку та в строки, передбачені КПК України.

Оцінюючи на предмет законності вказану вище постанову, суд враховує, що згідно вимог ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Так, аналіз оскаржуваної постанови свідчить про те, що слідчим вимоги КПК України дотримані.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що рішення слідчого про повну відмову в задоволенні клопотання прийнято законно та обґрунтовано, зміст постанови відповідає фактичним обставинам, встановленим як в ході кримінального провадження, так і під час судового розгляду скарги.

Стосовно ж заявлених вимог про зобов`язання слідчого провести вказану в поданому заявниками клопотанні експертизу, вказану експертизу провести в рамках кримінального провадження № 000439, слідчий суддя вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають. В даному випадку слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях Європейського суду з прав людини зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Тобто, як було встановлено в ході розгляду скарги, від слідчого судді заявники фактично вимагають зобов`язати слідчого прийняти рішення, яке віднесене до виключної компетенції слідчого (призначити експертизу). Натомість, положення ст. 40 КПК України визначають, що слідчий уповноважений на приймання процесуальних рішень та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Однак, такі дії слідчого судді суперечитимуть вимогам закону та порушуватимуть принцип диспозитивності, до того ж, нормами чинного КПК України не передбачено повноважень слідчого судді за результатами розгляду відповідних скарг зобов`язувати слідчого органу досудового розслідування примати рішення про фактичне задоволення клопотання, поданого стороною кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що потерпілі не позбавлені можливості самостійно збирати докази та надати їх слідчому, який проводить досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення скарги та приходить до висновку, що в задоволенні скарги на постанову про відмову в задоволенні клопотання про проведення експертизи необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на постанову органу досудового розслідування про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи - відмовити.

Копію ухвали направити скаржникам для відому.

Ухвала оскарженню не підлягає з огляду на положення ст. 309 КПК України та набирає законної сили після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1