Справа №601/699/20
Провадження № 1-кп/601/159/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м.Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці Тернопільської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 11 лютого 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
На початку січня 2015 року (точної дати встановити не можливо), ОСОБА_3 придбав вибухову речовину, а саме одноосновний бездимний порох для власного виготовлення мисливських набоїв, оскільки мав у власності дві мисливські гладкоствольні гвинтівки. Згодом, 22 липня 2015 року, останній звернувся до Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області із повідомленням про втрату однієї із бувших у володінні гвинтівок марки «ТОЗБМ» за номером НОМЕР_1 та вирішив позбутись усієї зброї та боєприпасів. Однак, того ж дня металеву банку у якій знаходилась вибухова речовина метальної дії - одноосновний бездимний порох залишив на території власного домоволодіння. Згодом, на початку січня 2016 року ( точної дати встановити неможливо), у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконне зберігання вказаної вибухової речовини без передбаченого на це дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою не допущення окислення вказаної вибухової речовини, ОСОБА_3 пересипав її з металевої банки до прозорої полімерної тари та залишив на зберігання в середині приміщення літньої кухні в порушення вимог п.1,2 Постанови Верховної Ради України № 2471 ХІІ від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», п.2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 (зі змінами), Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року з наступними змінами та доповненнями, умисно, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи та передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалося незаконним поводженням із вибуховими речовинами, без передбаченого законом дозволу, незаконно, зберігав за місцем свого проживання, розташованого по АДРЕСА_1 прозору полімерну банку наближено прямокутної форми, у якій знаходилась вибухова речовина метальної дії, що являється одноосновним бездимним порохом, де в подальшому незаконно зберігав її до 14 лютого 2020 року.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.1.2 Постанови Верховної Ради України № 2471 ХІІ від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», п.2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576 (зі змінами), Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, визнав повністю та суду пояснив, що на початку січня 2015 року він придбав вибухову речовину, а саме одноосновний бездимний порох для власного виготовлення мисливських набоїв, оскільки мав у власності дві мисливські гладкоствольні гвинтівки. 22 липня 2015 року він звернувся до Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області із повідомленням про втрату однієї із бувших у володінні гвинтівок та вирішив позбутись усієї зброї та боєприпасів. Однак, того ж дня металеву банку з бездимним порохом залишив на території власного домоволодіння. На початку січня 2016 року з метою не допущення окислення вказаної вибухової речовини пересипав її з металевої банки до прозорої полімерної тари, залишив на зберігання в середині приміщення літньої кухні та про неї забув. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Крім власного визнання вини обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого злочину, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.
Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим обставин справи, не маючи сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України слід визнати за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних у справі, що характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, яке слід кваліфікувати за ч.1 ст. 263 КК України, а саме зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і вважає обрати йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний термін.

При цьому суд враховує пом`якшуючі обставини: визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину, розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання, обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено, тому суд вважає, що обвинувачений може бути перевихований без ізоляції від суспільства і вважає за доцільне відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк і покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Дане покарання обвинуваченому на думку суду відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання, зокрема, виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

По справі проведено судові експертизи, а тому з обвинуваченого слід стягнути на користь держави витрати на залучення експертів.

Керуючись статтями ч.3 ст. 349, 369, 373, 374, п.1 ч.1 ст. 392, п.2 ч.2 ст.395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати в сумі: 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 (шість) копійок за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів №2/2-94/20 від 13 березня 2020 року; 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні 06 (шість) копійок за проведення вибухотехнічної експертизи №9-49/20 від 20 березня 2020 року.

Апеляція на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з моменту його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий