Справа №585/1967/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/811/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи ОСОБА_9 , на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2019 року, якою задоволено клопотання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мєждурєчєнськ Кемеровської області РФ, громадянина Російської Федерації, судимого вироком Апеляційного суду міста Києва від 18.06.2008 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України

про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

28 травня 2019 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області від засудженого ОСОБА_8 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2008. Свої вимоги обґрунтовував тим, що за час перебування його в колонії він повністю усвідомив свою вину та розкаявся в скоєному. За гарну поведінку та активну участь в житті колонії має більше 10 заохочень та грамот від керівника колонії та адміністрації. Закінчив загальноосвітню школу, в ПТУ отримав спеціальність електрозварювальника. Перебуває в секції духовного відродження та є старшим в общині віруючих Роменської ВК-56. Після звільнення має бажання працювати та допомагати людям з обмеженими можливостями та з інвалідністю. Вказує також на зміну сімейного стану, так як він має наречену, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2019 клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, задоволено.

Звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2008 умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 26 днів.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого. Просить також повторно дослідити матеріали справи, в тому числі особової справи засудженого ОСОБА_8 .

На переконання прокурора, судом першої інстанції безпідставно звільнено засудженого від відбування покарання, оскільки під час судового засідання жодних, передбачених ст. 81 КК України підстав для його застосування не встановлено та в ухвалі суду не наведено.

Вказує на те, що поведінку засудженого не можливо вважати сумлінною, оскільки як зазначав представник ДУ «Роменська виправна колонія №56», ОСОБА_8 жодного дня не працював, хоча наявність робочих місць доведена до відому. Участь в роботах по благоустрою, допомога в утриманні приміщення, не можливо вважати працею, так як дану роботу він виконує для власних потреб.

Вважає, що оскільки засуджений не визнає вини у скоєному, а тому не можна вважати, що він усвідомив свій проступок та здатен до самокерованої поведінки.

Посилається також і на те, що враховуючи ставлення засудженого до праці під час відбування покарання, є сумнівним ствердження засудженого про здійснення ним догляду за особою з інвалідністю - ОСОБА_10 , з якою ОСОБА_8 підтримує стосунки.

Захисником засудженого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому він вказує на те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, вмотивованою та законною. Так, судом першої інстанції враховано дані про поведінку засудженого за весь термін відбуття покарання, в тому числі і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, критерії визначення виправлення засуджених, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого відмовити, думку засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили судове рішення залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, особову справу засудженого ОСОБА_8 , та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції враховуючи дані про поведінку засудженого за весь термін відбуття покарання, в тому числі і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, критерії визначення виправлення засуджених, дійшов до висновку про наявності підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною другою цієї норми закріплено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і зміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, з вказаних норм вбачається, що одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

Крім того, під сумлінною поведінкою слід розуміти, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 вбачається, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2008, ОСОБА_8 був засуджений за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 20 000 грн. заподіяної моральної шкоди та на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві 2439 грн 61 коп. судових витрат за проведення експертизи.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16.09.2008, вирок Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2008 відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінено, застосовано у вироку принцип стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_11 , яка складає 50000 грн, з ОСОБА_12 і ОСОБА_8 у солідарному порядку замість принципу часткової відповідальності.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2016, зараховано засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 14.12.2007 по 16.09.2008 за вироком Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2008 за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання з розрахунку, що один такий день відповідає двом дням позбавлення волі.

Початок строку покарання 14 грудня 2007 року, кінець строку 12 березня 2020 року. Станом на 16.07.2019 відбув 12 років 4 місяці 4 дні, невідбуто 7 місяців 26 днів.

Відповідно до довідки про наявність майнового позову від 04.12.2017 року, виконавчі листи до ДУ «Роменська виправна колонія №56» не надходили і утримання не проводилось.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наданої характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 04.12.2017, за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, мав 1 стягнення та 9 заохочень. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, але потребує контролю. На основному виробництві установи не працевлаштований, за власним небажанням працювати. Приймає активну участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі.

Крім того зазначено, що відповідно до ст. 123 КВК України ОСОБА_8 залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», до даного заходу відноситься задовільно, виконує заплановані заходи. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься посередньо.

Комісією Роменської виправної колонії (№56) 19.12.2016 за наслідками розгляду питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 по відбуттю 3/4 частини строку, було відмовлено, в зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення.

Слід вказати і на те, що ОСОБА_8 , будучи обізнаним із наявним стягненням з нього за вироком суду, в солідарному порядку на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 50 000 грн, та 2439 грн 61 коп. судових витрат, він не вживав заходів для погашення боргу.

Протягом більше десяти років відбування покарання, жодного дня не був працевлаштований на виробництві, активних дій для погашення заборгованості перед потерпілим засуджений не вчиняв. Відсутність виконавчих листів в ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» не звільняє засудженого ОСОБА_8 від обов`язку відшкодувати завдану його діями шкоду.

Колегія суддів не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_13 , який працює в ДУ «Роменська виправна колонія №56» психологом, щодо відсутності на виробництві роботи для засудженого ОСОБА_8 , в зв`язку з його станом здоров`я, оскільки відповідно до медичної довідки ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я, працездатний (особова справа, арк.. 147).

Крім того, під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 в суді першої інстанції, представник Роменської ВК -56 зазначав, що основним негативним фактором, є небажання ОСОБА_8 працювати, хоча наявність робочих місць доводилась до відома, шляхом розміщення оголошення.

Таким чином, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про безпідставне застосування до засудженого вимог ст. 81 КК України, оскільки він не довів своє виправлення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_8 дійсно своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, а тому суд першої інстанції, здійснивши таке звільнення, неправильно застосував ст. 81 КК України, що є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 404, 405, 407,412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому розгляді ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2019 року, якою звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 26 днів, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2008 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4