ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 665/2147/14-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/872/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000252 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 липня 2019 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лієпая, Републіки Латвія, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 липня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортним засобом.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь:
ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду у розмірі 213105,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн;
держави в особі Чаплинської районної лікарні в сумі 172,20 грн. за лікування потерпілого від кримінального правопорушення;
ОСОБА_10 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 5058,61 грн, на відшкодування завданої моральної шкоди 50000 грн.;
ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000,00 грн.;
ОСОБА_12 на відшкодування матеріальної шкоди 15921,45 грн., на відшкодування моральної шкоди 150000 грн.;
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 01.05.2014 року близько 00.30 год., перебуваючи у стані стомлення, керуючи технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «Renault Premium-420», реєстраційний номер НОМЕР_1 і напівпричепа «Kogel SNCO 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою «Нова Каховка - Армянськ» зі сторони смт. Чаплинка у напрямку м. Нова Каховка, в районі 27 км. + 300 м. вищезазначеної автодороги, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 2.9 б), 11.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, при зближенні з автомобілем «ГАЗ 3307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалась, не обравши безпечного інтервалу для роз`їзду, виїхавши у смугу зустрічного руху допустив зіткнення з вказаним автомобілем.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної події:
- водію автомобіля «ГАЗ 3307» - ОСОБА_10 , спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я;
- пасажир автомобіля «ГАЗ 3307» - ОСОБА_13 , від отриманих травм помер на місці події.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.
Не оспорює доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого.
Вказує, що суд приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, безпідставно не застосував додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, належним чином не обґрунтував прийняте рішення та послався на ті ж самі обставини, що врахував при обранні виду та розміру покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України.
Стверджує, що суд не прийняв до уваги думку представника потерпілого та прокурора, які просили призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого та смерті іншого потерпілого, а також те, що обвинувачений керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів ПДР, відмовився добровільно відшкодовувати потерпілим завданий збиток, не визнав вину. Це, на думку прокурора, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_8 щирого каяття та небажання стати на шлях виправлення.
Вказує, що встановлені у провадженні обставини не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, без реального відбування покарання та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Твердить, що характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, його наслідки, завдана матеріальна та моральна шкода, яка обвинуваченим добровільно не відшкодована свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання реально.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Апеляційна скарга захисника у зв`язку з тим, що була подана поза межами строку на апеляційне оскарження, повернута апелянту.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході судового розгляду прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Потерпілі, цивільні позивачі, їх представники в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не подавали, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України, а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку не переглядається відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України.
Вирок суду в частині вирішення цивільних позовів також не оскаржується.
Вирок колегією суддів переглядається в межах доводів апеляційної скарги лише в частині призначення покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суд має враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за ч.1,2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Як видно із вироку, призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, завдані матеріальні та моральні збитки не відшкодував, на обліку в наркологічному та в психоневрологічному диспансері не перебуває, характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні батьків похилого віку, які потребують постійного лікування та догляду, а також те, що обвинувачений займається вирощуванням та реалізацією сільськогосподарської продукції, перевезення та реалізація якої є єдиним джерелом доходу. Зважив суд і на тяжкість вчиненого злочину та обставини справи.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановив.

Суд також зазначив, що врахував думку прокурора та представника потерпілого про призначення покарання пов`язаного з позбавленням волі, а також думку потерпілих, які просили не позбавляти свободи обвинуваченого та не позбавляти права керувати транспортним засобом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таке покарання буде достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком, оскільки він є немотивованим.
Ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначенні виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання, а також для висновку про відсутність підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Суд лише формально послався на те, що враховує тяжкість скоєного злочину, проте фактично у повній мірі не врахував характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, а також суспільно-небезпечні наслідки кримінально-караного діяння, які виразилися у загибелі потерпілого ОСОБА_13 , а також в отриманні тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_10 .
Без належної оцінки суду залишилося те, що обвинуваченим порушено відразу кілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до тяжких наслідків у виді смерті людини.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, матеріальну шкоду, завдану злочином, а також спричинену моральну шкоду обвинувачений не відшкодував, заявлені позовні вимоги ОСОБА_8 не визнав.
На момент апеляційного розгляду кримінального провадження, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо вжиття обвинуваченим будь-яких заходів, спрямованих на усунення наслідків, спричинених злочином.
Із матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, які були досліджені під час апеляційного розгляду вбачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, проживає разом з батьками похилого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Доказів утримання обвинуваченим своїх батьків, як про те вказав суд у вироку, матеріали провадження не містять. Наявні документи доводять лише факт проживання обвинуваченого разом з батьками.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо офіційного працевлаштування обвинуваченого, однак зазначається, що ОСОБА_8 займається вирощуванням та реалізацією сільськогосподарської продукції, тобто є самозайнятою особою.
Зазначені обставини, що характеризують особу обвинуваченого самі по собі, не можуть бути визнані тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку вчиненого злочину, та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину, і за наявності яких особа, яка вчинила злочин, заслуговує на поблажливе ставлення до себе.
Відомості, що характеризують обвинуваченого, його поведінка після злочину, яка не переконує у тому, що ОСОБА_8 жалкує про скоєне та намагається усунути наслідки вчиненого ним злочину, не вказують можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з огляду на характер скоєного злочину, а також тяжкість наслідків, які настали та потягли за собою загибель людини.
Зі змісту вироку слідує, що суд приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та від призначення додаткового покарання, послався на думку потерпілих, які, як зазначив суд, просили не призначати ОСОБА_8 покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Однак як слідує із технічного запису судового засідання, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в судових дебатах не висловлювали свою позицію щодо призначення покарання обвинуваченому, просили задовольнити цивільні позови, а відтак вказівка суду щодо позиції потерпілих, викладеної у вироку є хибною, та такою, що суперечить матеріалам кримінального провадження.
Натомість адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтримали позицію прокурора щодо необхідності реального відбування призначеного покарання.
Висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його права керувати транспортним засобом також слід визнати необґрунтованим.
Посилання суду як на підставу на те, що перевезення та реалізація сільськогосподарської продукції є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, що обумовлює необхідність використання обвинуваченим транспортного засобу є неприйнятним, оскільки приватне право обвинуваченого на керування транспортними засобами не може превалювати перед публічним правом держави, покликаним забезпечити застосування до винної особи заходу примусу зі сторони держави до особи, дії якої через грубе порушення кількох норм ПДР потягли за собою тяжкі наслідки у виді заподіяння смерті людині та тілесних ушкоджень середньої тяжкості іншій людині.
Призначення ОСОБА_8 покарання без позбавлення його права керувати транспортним засобом вочевидь не буде відповідати меті покарання, покликаній запобігати вчиненню обвинуваченим нових злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 основаного покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням та без позбавлення права керувати транспортними засобами, не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки застосування положень ст. 75 КК України та призначення лише основного покарання з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наслідків, що настали не сприяє меті покарання виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 413, ст. 414, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері безпеки руху та експлуатації транспортих засобів, наслідком чого стала смерть людини, вину у скоєному злочині не визнав, не вчинив жодних дій спрямованих на усунення заподіяної злочином шкоди та не висловив жалю з приводу скоєного, позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований, проте є самозайнятою особою, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено, а також позицію учасників судового провадження щодо покарання, і приходить до висновку, що покарання у виді 5 років позбавлення волі з реальним його відбуванням з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст. 50,65 КК України.
Апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки висновок суду про винуватість ОСОБА_8 прокурором не оспорюється. Вирок в цій частині колегією суддів в апеляційному порядку не переглядається згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, прокурор просить скасувати вирок лише в частині призначеного покарання, а відтак вимога про ухвалення нового вироку про визнання судом апеляційної інстанції винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів вважає немотивованим.
Керуючись ст. 404, 405, ст. 413, ст. 414, п.4 ч.1 ст. 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування - скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.
ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання обчислювати із дати затримання ОСОБА_8 у порядку виконання вироку.
В решті вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошенняі з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,

суддя ОСОБА_2