Справа № 308/9090/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження №11/4806/16/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05. 12. 2019.

Цією постановою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 2010 та ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010 у кримінальній справі щодо ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2 ст. 410, ч. 2 ст. 366 КК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що доводи засудженого про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень свого підтвердження не знайшли та спростовуються даними заяви ОСОБА_4 , датованої 17. 08. 2010 про отримання ним цього ж дня копії ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010.
На вказану постанову засуджений ОСОБА_4 подав апеляцію, в якій просить постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05. 12. 2019 скасувати та відновити пропущений строк на касаційне оскарження вироку Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 2010 та ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010 у кримінальній справі про його засудження за ч. 2 ст. 410, ч. 2 ст. 366 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що строк на касаційне оскарження пропустив з поважних причин, що не врахував суд першої інстанції, розглядаючи клопотання. Зазначає, що про розгляд справи за його обвинуваченням Військовим апеляційним судом Центрального регіону України його повідомлено не було, у зв`язку з чим він та його захисник не мали можливості прибути в судове засідання і відповідно не знали про результати розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Вважає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, а тому у суду були всі підстави для задоволення його клопотання. Також зазначає, що копію ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України отримав лише 08. 05. 2019, а наведені в постанові твердження про отримання такої 17. 08. 2010 не відповідають дійсності, оскільки насправді відмітку про отримання копії судового рішення він зазначив через вмовляння представника прокуратури. Також зазначає, що при розгляді його клопотання слід керуватися положеннями чинного кримінального процесуального кодексу.

-2-

У запереченнях на апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , прокурор, який брав участь у розгляді справи ОСОБА_5 зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки всупереч наведеним засудженим доводам про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень, копію ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону ОСОБА_4 отримав 17. 08. 2010, а із касаційною скаргою на зазначене судове рішення звернувся після спливу дев`ятирічного строку на його оскарження, без наведення поважних причин пропуску такого тривалого строку.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності учасників процесу, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, і явка яких відповідно до ч.3 ст. 362 КПК України (1960 року) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження, судова колегія вважає, що апеляційна скарги засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно п. 15 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України (2012 року) апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

За таких обставин, всупереч доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , таке клопотання повинно бути розглянуто судом за правилами КПК України в редакції 1960 року.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28. 05. 1985 у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 386 КПК України (в редакції 1960 року) у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку останній може бути відновлений у випадках і в порядку, передбаченому статтею 353 КПК України. Питання про відновлення строку вирішується у судовому засіданні судом, який розглядав справу. Про день і час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони.
Вимог вказаних вище норм кримінально-процесуального закону при розгляді клопотання ОСОБА_4 , суд першої інстанції дотримався.
Перевіркою наданих матеріалів справи встановлено, що вироком Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 2010 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 410 КК України та засуджено до 05 (пе`яти) років позбавлення волі з позбавленням права здійснювати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки стороком на 02 (два) роки. На підстави ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 03(три) роки.

На вказаний вирок засудженим ОСОБА_4 було внесено апеляційну скаргу.

Ухвалою Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 2010 щодо нього без змін.

-3-

Не погоджуючись із зазначеними вироком та ухвалою суду, засудженим внесено касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Постановою Верховного Суду від 13. 06. 2019 ОСОБА_4 відмовлено у витребовуванні кримінальної справи щодо нього через порушення строку на касаційне оскарження і не вирішення у визначеному законом порядку питання про його відновлення.

06. 08. 2019 ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про поновлення йому строку на касаційне оскарження, постановлених щодо нього вироку Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 2010 та ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання з тих підстав, що заявником не наведено поважних причин, з яких було пропущено строк на оскарження судових рішень, з моменту ухвалення яких минуло дев`ять років.

Згідно ст. 386 КПК України (в редакції 1960 року) касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу (у даному випадку вирок Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 2010 та ухвала Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010), можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили, а у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

В силу ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року) у разі пропуску строку на апеляційне (у даному випадку касаційне) оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляційної скарги (у даному випадку - касаційної скарги), можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку. Питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію (у даному випадку - касаційну скаргу) такою, що не підлягає розгляду.

Зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів справи видно,що суд першої інстанції при винесенні постанови 05. 12. 2019, відмовляючи засудженому ОСОБА_4 у відновленні пропущеного ним строку на касаційне оскарження вказаних вище судових рішень, керувався положеннями ст. ст. 353, 386 КПК України (в редакції 1960 року) і прийшов до правильного висновку, що поважних причин пропуску ОСОБА_4 цього строку із матеріалів провадження не вбачається, оскільки копія ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України особисто отримана ОСОБА_4 17. 08. 2010, що стверджується листом начальника відділу судової статистики, узагальнення судової практики та архівної роботи Закарпатського апеляційного суду від 20. 03. 2019 №2.3-13/5245/2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 353 КПК (в редакції 1960 року), за результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновлює пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляційну скаргу ( в даному випадку касаційну скаргу) такою, що не підлягає розгляду.

На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання ОСОБА_4 судом першої інстанції у точній відповідності з вимогами ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року), проведено розгляд клопотання в його присутності та належним чином перевірено доводи засудженого, викладені в його клопотанні щодо поважності причин

-4-

пропуску строку на оскарження вироку та ухвали суду, в тому числі щодо точної дати фактичного отримання останнім копії ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження.

Погоджуючись із таким висновком суду, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, в якому зокрема зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

У п. 41 цього ж рішення Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

За таких обставин звернення з касаційною скаргою на судові рішення майже через дев`ять років після його ухвалення, на думку колегії суддів, не може бути виправдано наведеними в апеляційній скарзі ОСОБА_4 аргументами, оскільки необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України так і судова практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Як вірно встановив суд першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , отримавши копію ухвали Військового апеляційного суду Центрального регіону України 17. 08. 2020 мав можливість звернутися за захистом своїх прав, однак таким правом, зокрема, право на касаційне оскарження, не скористався.

Доводи засудженого про необхідність врахування того, що відмітку про отримання копії судового рішення саме 17. 08. 2010 він зазначив через вмовляння працівника прокуратури також не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду через значний проміжок часу, що складає майже дев`ять років.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 також не підлягають до задоволення, оскільки вони спростовуються наведеними у рішенні місцевого суду фактами та матеріалами справи.

Таким чином, в ході розгляду клопотання про поновлення строку оскарження, як у суді першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено, що причини порушення строку на касаційне оскарження, на які вказує засуджений ОСОБА_4

-5-

в клопотанні та наводить їх у апеляційній скарзі, не можна вважати поважними, оскільки після ухвалення судового рішення пройшло майже дев`ять років, тому вказані у клопотання причини, враховуючи тривалість пропущеного строку, не є поважними.

Колегією суддів також не виявлено обставин, що об`єктивно перешкоджали засудженому ОСОБА_4 вчасно подати касаційну скаргу на судові рішення, таким чином вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску строку засудженим на оскарження судових рішень і обґрунтовано відмовив у відновленні пропущеного строку на подачу касаційної скарги.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує і те, що бажання заявника із здійснення перегляду остаточного щодо нього судового рішення в касаційному порядку без дотримання визначених законом умов не виправдовує обмеження публічного інтересу з дотримання принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, а тому відсутні законні підстави для поновлення заявнику строку на касаційне оскарження.

Порушень кримінально-процесуального закону, які б були підставою для визнання постанови суду першої інстанції незаконною, колегією суддів не встановлено.
За наведених обставин, оскаржувана постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05. 12. 2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про відновлення строку на касаційне оскарження є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

З цих підстав апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Керуючись п. 15 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (в редакції від 17. 01. 2012), ст. ст. 353, 386 КПК України ( в редакції 1960 року), апеляційний суд,

П О С Т А Н О В ИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05. 12. 2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Військового місцевого суду Ужгородського гарнізону від 30. 04. 10 та ухвалу Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23. 07. 2010 у кримінальній справі щодо ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2 ст. 410, ч. 2 ст. 366 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді :