Ухвала
17 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 310/7082/17
провадження № 51-2494 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктам 4 ч. 2 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
В обґрунтуванні касаційної скарги обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
За положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Проте наведених положень процесуального закону скаржником не дотримано.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, засуджений у скарзі посилається на неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та на невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження

(ст. 411 КПК). Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції. Крім того, засуджений, зазначаючи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не наводить таких істотних порушень, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення, на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 87, 370, 374, 404, 409, 412, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Заявлена засудженим вимога до суду касаційної інстанції суперечить положенням

ст. 436 КПК, відповідно до якої вказаний суд за наслідками розгляду касаційної скарги має право прийняти лише одне рішення, а саме: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених ст. 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Водночас Суд роз`яснює засудженому, що для складання та подання касаційної скарги він може скористатись правовою допомогою. У разі недостатності коштів засуджений може скористатися безоплатною правовою допомогою, звернувшись до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VI від 02 червня 2011 року.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2018 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3