справа № 208/1370/20
№ провадження 1-кп/208/487/20
УХВАЛА

27 квітня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000184 від 31.01.2020 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
встановив:
02 березня 2020 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області надійшли матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурором під час судового засідання заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , яке обгрунтовано наявністю ризиків ухилення від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на судимості обвинуваченого, відсутність сталих соціальних зв`язків та місця роботи.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт, зазначив, що наведені прокурором ризики відсутні, оскільки він повністю визнає провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, до взяття його під варту не ухилявся від досудового розслідування, неофіційно працював, має місце проживання та стійкі соціальні зв`язки з матір`ю та братом, зобов`язується не вчиняти злочини.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, прохав змінити запобіжний захід на домашній арешт, вказав, що такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який раніше не ухилявся від досудового розслідування, прибував до слідчого, прокурора за першим викликом та самостійно з`явився до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений має постійне місце проживання, близькі відносини з матір`ю та братом, може неофіційно працювати.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали обвинувального акта, суд приходить до наступного висновку.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язаних із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017 визначено, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Так, у своєму клопотанні та у судовому засіданні прокурор не довів суду, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому враховуючи, що ризик ухилення обвинуваченого від суду та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не підтверджені в мірі, необхідній для застосування саме виняткового виду запобіжного заходу, те, що обвинувачений зобов`язується належно виконувати свої процесуальні обов`язки, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки з матір`ю та братом, демонстрував раніше належну процесуальну поведінку, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Окрім цього, при розгляді даного клопотання суд враховує правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням вищезазначених обставин, необхідним та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про доцільність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним прокурором ризикам.

Керуючись ст. 176-178, 181, 183, 194 КПК України, суд
постановив:
У клопотанні прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 строком до 24 червня 2020 року включно з покладенням на нього обов`язку прибувати до суду за першою вимогою.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду негайно, зобов`язавши його негайно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1