Справа № 643/92/20
Провадження № 1-в/643/46/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2020 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника - представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» - лікаря-психіатра ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої розглядається подання ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 року в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (далі - Лікарня ) ОСОБА_7 звернулася до суду з заявою, в якій просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_5 був госпіталізований до лікарні 22.09.2006 року на підставі постанови Київського районного суду м. Полтави від 18.06.2006 року про застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду. ОСОБА_5 03.01.2020 року був оглянутий комісією лікарів психіатрів Лікарні, яка дійшла висновку, що ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервного типу перебігу, внаслідок чого виявляє суспільну небезпеку та підтвердила обґрунтованість рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду.

У судовому засіданні представник Лікарні лікар-психіатр ОСОБА_3 підтримала заяву про продовження примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_5 . Зазначила, що стан ОСОБА_5 обумовлює його суспільну небезпеку та його амбулаторне лікування є неможливим.

Прокурор в судовому засіданні вважав необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього. Пояснив, що періодично чує голоси, які йому погрожують.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2019 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного стаціонару із звичайним типом нагляді відносно ОСОБА_5 строком на 6 місяців.

Згідно акту комісії лікарів психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 21/44 від 03.01.2020 року, складеного комісією лікарів Лікарні, ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми, безперервного типу перебігу, внаслідок чого виявляє суспільну небезпеку, та підтвердила обґрунтованість рішення про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду.

З вказаного акту також вбачається, що з 30.10.1991 року по 29.11.1991 роки вперше проходив лікування в Лікарні. Був встановлений діагноз: «Неврастенія, астено-депресивний синдром». Через деякий час психічний стан хворого знову змінився: висловлював маревні ідеї переслідування на адресу оточуючих, ідеї відношення на адресу батьків, був тривожний, розгальмований. 19.02.1992 року госпіталізований до Лікарні, отримував лікування нейролептиками і інсуліновими комами. 14.04.1992 року з поліпшенням психічного стану був виписаний додому з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром». Після виписки підтримуючого лікування не приймав. З початку 1993 року вважав себе перевертнем, «як вовк серед людей». 16.03.1993 року з`явилися маревні ідеї на адресу матері і батька. Лікувався в Лікарні - «мене підслухують через радіоприймач, всі мої думки їм відомі». З 03.04.1993 року з поліпшенням був виписаний з діагнозом: «Шизофренія, галюцінаторно-параноїдний синдром». Був представлений на МСЕК. Призначена 2 група інвалідності. Надалі повторно лікувався в Лікарні ще 5 разів. Клінічна картина захворювання характеризується афектними забарвленими ідеями переслідування на адресу матері і батька. Неодноразово спостерігалися агресивні тенденції фізичного характеру. Вдома підтримуюче лікування приймав нерегулярно. У травні 1998 року в хворобливому стані на ґрунті неприязних стосунків з батьком ударив останнього молотком по голові кілька разів, внаслідок чого батько помер. В ході слідства проходив стаціонарну СПЕК в Лікарні. Був визнаний страждаючим параноїдною шизофренією. Під час здійснення соціально небезпечного вчинку не міг віддавати звіт своїм діям і управляти ними. В Українську психіатричну лікарню із строгим наглядом поступив 31.08.1998 року. Кілька разів спостерігалося загострення маревної симптоматики. З вересня 2004 року психічний стан хворого залишався стабільним, у зв`язку з чим був оглянутий комісією лікарів-психіатрів УПБСН, згідно рішення якої від 15.02.2005 року особливої небезпеки для оточуючих не представляє і надалі потребує переведення в психіатричну лікарню з посиленим наглядом. Згідно постанови Червоногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2005 року, поступив в Полтавську ОКПБ, де знаходився з 26.04.2005 року. Плани на майбутнє були обумовлені цими маревними ідеями. «Мати у мене відьма, тому я не хочу з нею жити». Мислення украй паралогічне. Періодично з`являлися актуальні маревні ідеї на адресу хворих відділення: «Це та ж мафія, що переслідувала мене у в`язниці». За останніх 2 місяці перебування в ПОКПЛ стан був нестійким: періодично спостерігалася емоційна неадекватність у вигляді афектних порушень, маревних ідей в адресу оточують і матері, символізм в мисленні. На тлі терапії, що проводилася, стан хворого стабілізувався, маревні ідеї дезактуалізувалися, емоційний фон рівний, афектних коливань не виявляє, інструкції медичного персоналу виконував, конфліктних ситуацій не створював. Але спостерігалася деяка іпохондрічность і формальність критики до захворювання і скоєного правопорушення. 31.07.2006 року хворий був оглянутий комісією лікарів- психіатрів, згідно рішення якої ОСОБА_5 з врахуванням дезакіуалізації розладів і агресивних тенденцій не становить значної суспільної загрози і потребує припинення вживання примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному стаціонарі з посиленим наглядом. Але у зв`язку з наявністю формальної критики до захворювання і скоєного правопорушення, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в психіатричному стаціонарі зі звичайним спостереженням. Згідно постанови Київського районного суду міста Полтави від 18.08.2006 року поступив в Харківську обласну клінічну психіатричну лікарню № 3, де знаходиться з 22.09.2006 року по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Згідно ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 КПК України участь у судовому розгляді особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 95 КК України, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців.
Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: е) законне затримання психічнохворих.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів кваліфікацію лікарів-психіатрів та їх висновки.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку щодо необхідності продовження застосування у відношенні ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного стаціонару із звичайним типом нагляду, оскільки останній продовжує становити суспільну небезпеку.

Керуючись ст. 95 КК України, ст. 369-372, 512, 514 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного стаціонару із звичайним типом нагляду на строк 6 (шість) місяців.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова (м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є) 21.01.2020 року о 16-30 год.

Суддя ОСОБА_1