В С Т А Н О В И В:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року) на 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону № 600-VI від 25 вересня 2008 року) на 7 (сім) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 1 червня 2015 року по 22 грудня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні розпусних дій стосовно малолітньої ОСОБА_4 та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні незакінчених замахів на вчинення розпусних дій стосовно малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та виправданий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю події злочину.

Із ОСОБА_3 стягнуті судові витрати на проведення експертизи № 504 від 02 червня 2015 року в сумі 491,04 грн. та на проведення експертизи № 761 від 20 травня 2015 року в сумі 491,04 грн.

В провадженні вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_2 , в строк на апеляційне оскарження, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року скасувати і закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що не були встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Перевіривши подану апеляційну скаргу на предмет відповідності вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Так, згідно з положеннями ч. 2 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі, крім іншого, зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, які мають бути чітко сформульовані, відповідати ст. 407 КПК України, якою передбачено, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, і повинні узгоджуватися з іншими положеннями кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на незаконність прийнятого рішення судом першої інстанції, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року скасувати, закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що не були встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання, проте дане апеляційне прохання про скасування вироку не містить вимог щодо остаточного рішення, яке має прийняти суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги у разі скасування вироку суду першої інстанції в повному обсязі, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року), за ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону № 600-VI від 25 вересня 2008 року), та, цим же вироком, ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні розпусних дій стосовно малолітньої ОСОБА_4 та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, і одночасно ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні незакінчених замахів на вчинення розпусних дій стосовно малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та виправданий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю події злочину.

Отже, позиція захисника ОСОБА_2 не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, оскільки резолютивна частина апеляційної скарги не містить вимог щодо остаточного рішення, яке має прийняти суд апеляційної інстанції за результатами розгляду поданої апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 396 КПК України, що є перешкодою для відкриття апеляційного провадження, а тому, відповідно до вимог ст. 399 КПК України, вона підлягає залишенню без руху, з наданням захиснику достатнього строку для усунення недоліків.

Окрім цього, відповідно до ч. 6 ст. 396 КПК України, до апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів надаються копії в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга.

Цих вимог кримінального процесуального закону захисником також не дотримано, оскільки захисник ОСОБА_2 не додав до своєї апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів їх копії, в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження, що також є підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004327 від 06 травня 2017 року стосовно ОСОБА_3 - залишити без руху.

Встановити захиснику ОСОБА_2 строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 7 (сім) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити захиснику ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1