КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/892/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року у кримінальному провадженні № 0002195 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 24 червня 2015 року вироком Апеляційного суду м. Києва, яким було скасовано вирок Подільського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року в частині покарання та за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, звільнений 24 січня 2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 12 березня 2019 року, приблизно о 12 год. 30 хв., знаходячись біля будинку № 11 по вул. Михайла Котельникова у місті Києві, підійшов до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 , яка знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, та скориставшись тим, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою обернення майна на свою користь, викрав з правої кишені хутряної жилетки, в яку була вдягнена потерпіла, мобільний телефон марки «Нuawei P Smart+» вартістю 5 363 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 35 грн., та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 35 грн., а також зняв з зап`ястку лівої руки потерпілої наручний годинник марки «Guardo», вартістю 1 337 грн. та золотий ланцюжок, вагою 5,62 грам, вартістю 3 300 грн. Далі ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 10 070 грн.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації діяння, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року в частині призначеного покарання і застосувати до призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі положення ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог звертає увагу на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині середньої тяжкості, відшкодування ним завданого збитку відбулося внаслідок того, що він самостійно відшукав покупців викраденого майна, викупив його та добровільно повернув потерпілій, щоб зменшити суспільну небезпеку скоєного злочину. ОСОБА_7 знаходиться під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, але перебуває на замісній терапії. За даними досудової доповіді органу пробації у ОСОБА_7 низький рівень суспільної небезпеки. Сукупність таких обставин та відомостей про особу обвинуваченого свідчить про те, що він може виправитися в умовах застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку. що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків у цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, виходячи з апеляційних доводів захисника, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинену ним крадіжку та визначаючи його у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості; відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, - щире каяття і добровільне відшкодування завданого збитку; дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, працює неофіційно, одружений та має малолітнього сина, але проживає окремо від родини, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває з 11.11.2018 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, проте перебуває на замісній терапії в наркологічному центрі "Мар`їна школа".

Врахував суд першої інстанції і досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький, тому виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку.

Отже, зваживши указані обставини і всі дані щодо особи ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів. Водночас пом`якшуючі покарання обставини, на які звертає увагу захисник, стали підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого у виді позбавлення волі санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 повинні відбуватися в умовах ізоляції від суспільства і своє рішення, проаналізувавши дані про особу обвинуваченого та обставини справи, мотивував серед іншого тим, що ОСОБА_7 раніше судимий, до нього вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, але в період іспитового строку та після його спливу, він вчинив кримінальні правопорушення.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, що в свою чергу, з урахуванням даних досудової доповіді органу пробації, переконливо свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів та небажання стати на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції були виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді, впливають на покарання і з якими захисник пов`язує апеляційне прохання, колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, отже підстав вважати його явно несправедливим через суворість не вбачає.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4