Номер провадження: 11-кп/813/413/19
Номер справи місцевого суду: 493/1045/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 17.04.2018 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Актове Вознесенського р-ну Миколаївської обл., непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 13.02.2015 року Котовським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі,

- обвинуваченогоу вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балта Одеської обл., українця, який має не повну середню освіту, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такий, що не має судимості відповідно до ст.89 КК України,

- обвинуваченогоу вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст.289 ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та йому призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2017 року до 03 січня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Окрім того, вироком суду від 17.04.2018 р. ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та йому призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з дня набрання вироком чинності та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування ним покарання строк попереднього ув`язнення з 26.03.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки в сумі 4000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та процесуальні витрати, пов`язані з прибуттям представника потерпілого до суду, в сумі 2655,44 грн. солідарно.

Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на ремонт автомобіля та його збереження на арештмайданчику залишено без розгляду, в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що 03.06.2016 р., приблизно о 20 год., вони, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якого відділені в окреме провадження, та з особою, кримінальне провадження відносно якої закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю, маючи корисливу мету, спрямовану на незаконне вимагання грошових коштів у ОСОБА_11 приїхали до с. Пасат Балтського району Одеської області до домогосподарства родини ОСОБА_14 .
Туди ж за вказівкою особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та особи, кримінальне провадження відносно якої закрите у зв`язку зі смертю підозрюваного, прибув ОСОБА_11 , якому вказані особи відрекомендували ОСОБА_8 , як такого, «що дивиться за порядком» в Балті та вирішує конфліктні ситуації, а ОСОБА_7 - як помічника ОСОБА_8 .
У дворі вказаного домогосподарства, а потім в житловому будинку вказані особи в присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стали вимагати у ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 30000 грн., погрожуючи застосуванням фізичного насильства до нього та до членів його сім`ї, за конфлікт, який був у нього з сім`єю ОСОБА_14 , висловлюючись, що у випадку якщо він не віддасть гроші, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою психологічного тиску на потерпілого залишались до завершення розмови вказаних осіб з потерпілим, при цьому ОСОБА_7 на запитання одного з них відповів, що він в такій ситуації вивіз би потерпілого та побив.

Побоюючись за безпеку своє сім`ї, сприймаючи погрози, як реальні, ОСОБА_11 був вимушений погодитись та сплатити їм 15 тис. грн.

Окрім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачувались в тому, що після скоєння вказаних дій за попередньою змовою та спільно з особою, матеріали відносно якої відділені в окреме провадження, та з особою, кримінальне провадження відносно якої закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю, з метою заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_11 завдали удари останньому, спричинивши тілесні ушкодження, та заволоділи автомобілем «Audi A-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричинивши ОСОБА_11 матеріальні збитки в розмірі 121262 грн.

Також ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він у невстановлений досудовим слідством час, у невстановленому місці та при невстановлених обставинах придбав пістолет марки «ПСШ 790», калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_2 , що являється нестандартною, короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, виготовлений промисловим способом, виробництва СП (Шмайсер), в конструкцію якого саморобним способом були внесені конструктивні зміни, не передбачені заводом-виробником, а саме заміна каналу ствола, для стрільби придатний, який носив при собі.

Вранці 26.03.2017 р. ОСОБА_8 з дозволу власника ОСОБА_15 , керуючи його автомобілем ВАЗ 2107 держномер НОМЕР_3 , тримав вказаний пістолет та два патрони до нього між водійським та пасажирським сидіннями, однак був затриманий працівниками поліції, які під час огляду автомобіля виявили та вилучили вказаний пістолет.

Оцінюючи докази, суд за внутрішнім переконанням, керуючись законом, дійшов висновку, що доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 263 КК України, а ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не було здобуто, а обсяг обвинувачення їх у вчиненні вказаних злочинів не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що його вина у вчиненні жодного з інкримінованих злочинів не доведена. На підставі викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просив визнати його не винним.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне: відповідно до показів потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 обвинувачений ОСОБА_7 взагалі нічого не робив, в тому числі не вимагав грошові кошти, та не забирав автомобіль потерпілого, а висловлювання щодо погроз з боку ОСОБА_7 на адресу потерпілого ОСОБА_11 взагалі суперечить обставинам справи, оскільки сам потерпілий неодноразово плутався в своїх показах з даного приводу, а свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому засіданні зазначили, що жодних погроз з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на адресу потерпілого вони не чули.

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 17.04.2018 р., визнати невинуватим та повністю виправдати ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження за №0000351 із закриттям вказаного кримінального провадження. Відмовити в повному обсязі в задоволенні цивільного позову до потерпілого ОСОБА_7 та скасувати арешт на майно, яке було вилучене та арештоване у ОСОБА_7 на досудовому слідстві та повернути майно останньому.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_12 зазначив, що вирок суду першої інстанції постановлений з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права з наступних підстав: суд не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_11 , які він давав у судовому засіданні з приводу того, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 чинили на нього тиск, погрожували та попереджали про те, щоб він не звертався до правоохоронних органів; судом не взяті до уваги покази свідка ОСОБА_21 про те, що він декілька разів возив ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в м. Балту на зустріч з ОСОБА_8 , а тому версія ОСОБА_8 про те що він приїхав в с. Пасат і лише там познайомився з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 є суперечливими фактами, бо домовленість між ними про вимагання грошових коштів у потерпілого була досягнута ще вдень, при зустрічі в м. Балті на автовокзалі; суд не в повному обсязі вивчив особи обвинувачених, так як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неодноразово судимі, окрім того не врахував досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої відбування покарання останніх можливе лише в умовах позбавлення волі; цивільний позов в частині стягнення на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 10000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки була принижена честь та гідність потерпілого, а також нанесені йому моральні страждання в присутності його близьких та знайомих; суд не зазначив обставини щодо оплати коштів на утримання автомобілю потерпілого на арешт майданчику, які необхідно покласти на ГУНП в Одеській області за незаконне поміщення автомобілю на арешт майданчик.

Посилаючись на такі доводи, представник потерпілого ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у виді 5 років позбавлення волі, стягнути з обвинувачених в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та процесуальні витрати, пов`язані з прибуттям представника потерпілого до суду на користь потерпілого ОСОБА_11 , зняти арешт з автомобіля «Ауді А-6» та повернути його потерпілому без сплати коштів на утримання на арешт майданчику.

Окрім того, представником потерпілого ОСОБА_12 надані заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в яких він вважає, що посилання на покази обвинувачених з приводу їх непричетності до вчинених злочинів, так як до них причетні інші особи, є спотвореною інформацією, оскільки одна з цих осіб загинула, а інша знаходиться у розшуку, а показам свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_24 була надана оцінка під час судового розгляду справи.
З огляду на що, представник потерпілого ОСОБА_12 вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали свої доводи, наведені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, натомість заперечували проти вимог представника потерпілого ОСОБА_12 .
В свою чергу представник потерпілого ОСОБА_12 наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги та просив відмовити у скаргах обвинуваченого та його захисника.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти апеляційний скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника та підтримала апеляційну скаргу представника потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Приймаючи до уваги те, що сторонами кримінального провадження не оспорюються обставини виправдання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інкримінованих ним органом досудового розслідування злочинів, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 обґрунтовано визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, а ОСОБА_7 обґрунтовано визнаний невинуватим та виправданий судом першої інстанції за ч. 2 ст. 289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Мотивуючи доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що їм інкримінуються, а саме передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та не дивлячись на невизнання ними своєї вини, суд першої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, зокрема: покази потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що серед інших осіб, які вимагали у нього 03.06.2016 р. в с. Пасат Балтського р-ну Одеської обл. грошові кошти, були ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; покази свідка ОСОБА_20 , відповідно до яких під час конфлікту 03.06.2016 р. з ОСОБА_25 був присутнім ОСОБА_8 , однак не приймав участі у заволодінні автомобілем потерпілого; покази свідка ОСОБА_19 , відповідно до яких під час зазначеного конфлікту окрім ОСОБА_8 , приймав участь ОСОБА_7 , який можливо заходив до будинку, де відбувалась розмова між потерпілим та іншими учасниками конфлікту; покази свідка ОСОБА_26 , який був присутнім під час конфлікту, що мав місце в с. Пасат Балтського р-ну Одеської обл.; покази свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 03.06.2016 р. у ОСОБА_11 вимагали привезти гроші, в тому числі, серед осіб, які їх вимагали, були ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; покази свідка ОСОБА_17 , відповідно до яких 03.06.2016 р. під час конфлікту в с. Пасат між ОСОБА_11 та незнайомими йому особами, були присутні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , після спілкування з якими в будинку, у потерпілого невідомий йому чоловік забрав ключі та документи; покази свідка ОСОБА_18 відповідно до яких, 03.06.2016 р. під час вимагання грошей у ОСОБА_11 в с. Пасат були присутні незнайомі йому люди, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а після спілкування з даними особами в будинку, потерпілий повідомив, що йому необхідно віддати грошові кошти в сумі 15 тис. грн., після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 поїхали, але автомобілем вони не заволодівали. Окрім того, особа на ім`я « ОСОБА_27 » забрав у потерпілого гроші в сумі 4000 грн., які той зняв з банківської карти, після чого вони поїхали на автостоянку, де перебувавши деякий час, «Сулейман» повідомив, що 1000 грн. він віддав ОСОБА_8 , який разом ОСОБА_7 та іншими особами очікували їх там; показами свідка ОСОБА_28 , який підтвердив факт присутності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в с. Пасат 03.06.2016 р.; протокол слідчого експерименту від 09.04.2017 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 показав, що в тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вимагали у нього грошові кошти, погрожуючи при цьому фізичною розправою та в подальшому в приміщенні по АДРЕСА_3 частину грошей отримав ОСОБА_8 .
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та кваліфікував їх дії як вимогу передання чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
З огляду на що, доводи представника потерпілого ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження, оскільки судом взяті до уваги покази всіх свідків у справі, проведений їх аналіз та зазначені покази оцінені в сукупності з іншими доказами у справі.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд 1-ої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав наявність у нього захворювання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , з числа передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. ст. 66, 67 КПК України, судом першої інстанції не встановлено.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_29 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які не були його організаторами, зважаючи на що, їх роль у вчиненні злочину є менш значущою у співвідношенні з іншими співучасниками.
Також суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу пробації про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та обґрунтовано не знайшов підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.
Окрім того, судом 1-ої інстанції враховано досудову доповідь органу пробації про неможливість відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 без позбавлення волі, в свою чергу апеляційний суд знаходить обґрунтованим доводи суду першої інстанції з приводу висновків органу пробації, які ґрунтувались на врахуванні попередніх судимостей обвинуваченого ОСОБА_8 . Однак, ОСОБА_8 , відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.
Відтак, колегія суддів вважає вмотивованими висновками суду першої інстанції, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, в нижній межі санкції ч. 2 ст. 189 КК України, та зважаючи на відсутність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_8 , виправлення останнього можливе без реального відбування покарання, тобто застосування відносно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.
В свою чергу, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України та зараховано у строк відбування ним покарання строк попереднього ув`язнення з 26.03.2017 року до набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційний суд вважає безпідставним доводи представника потерпілого ОСОБА_12 з приводу неврахування під час ухвалення вироку особи обвинувачених, оскільки судом першої інстанції взято до уваги попередні судимості обвинувачених, відсутність судимостей у обвинуваченого ОСОБА_8 , ступінь їх співучасті у вчиненому злочині, а також досудові доповіді органу пробації.
Отже, доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених, колегія суддів вважає необґрунтованими через їх невідповідність фактичним обставинам справи.
При цьому, представник потерпілого у апеляційній скарзі не наводить мотивів на спростування висновків суду першої інстанції у вироку стосовно вирішення цивільного позову, тому колегія суддів вважає, що суд зважено підійшов до встановлення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілого, а також процесуальних витрат, пов`язаних із прибуттям представника потерпілого до суду, які судом першої інстанції були докладно описані у вироку, тому суд апеляційної інстанції вважає, що й у цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Окрім того колегія суддів наголошує на тому, що представник потерпілого посилається на необхідність відшкодування моральної шкоди, завданої за обставинами вчинення злочину, у якому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були визнані судом першої інстанції не винуватими. При цьому, дана обставина представником потерпілого в апеляційній скарзі не оспорювалась, з огляду на що не може бути такою, що береться до уваги при задоволенні цивільного позову.
В свою чергу, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду скарги встановлені обставини, які тягнуть за собою зміну вироку суду першої інстанції з підстав незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а саме в частині питання щодо вирішення долі речових доказів, а саме: зняття арешту з автомобілю «Audi А-6», оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та ключі запалювання від зазначеного автомобілю.
Так, відповідно до п. 32 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р. № 104: «Фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання».
З огляду на що, апеляційний суд вважає доводи представника потерпілого такими, що підлягають задоволенню, а автомобіль «Audi А-6», який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_11 підлягає поверненню його власнику, або його представнику безоплатно.
Зважаючи на те, що арешт, накладений на майно потерпілого, в тому числі на автомобіль «Audi А-6», оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та ключі запалювання від зазначеного автомобілю скасований вироком суду першої інстанції, то доводи представника потерпілого з цього приводу є такими, що не підлягають розгляду, оскільки вирішені судом першої інстанції.
Окрім того, апеляційним судом під час розгляду апеляційних скарг встановлені обставини, які тягнуть за собою звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває в режимі попереднього ув`язнення з 27.03.2017 р. по теперішній час, та останньому зараховується у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону №838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 21.03.2017 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 01.10.2019 року, включно, з огляду на що, на день набрання вироком суду першої інстанції законної сили, обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, що повністю відбув призначене йому покарання та підлягає звільненню з-під варти в залі суду негайно.

Відповідно до припису п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

У даному випадку, підставою для зміні вироку судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню в частині вирішення питання щодо долі речових доказів.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 - задовольнити частково.
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 17.04.2018 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачениху вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України - змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів.
Автомобіль марки «Audi А-6» д.н.з. НОМЕР_1 , оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та ключі запалювання від зазначеного автомобілю повернути власнику ОСОБА_11 або його представнику безоплатно.
Витрати на зберігання вказаного транспортного засобу на штраф майданчику покласти на рахунок держави.
Засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити з-під варти в залі суду негайно, у зв`язку із повним відбуттям призначеного йому покарання.

В решті оскаржуваний вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4