ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4487/18 Номер провадження 11-кп/814/656/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001008 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.01.2019,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Олександрівка Лубенського р-ну Полтавської обл., громадянку України, не заміжню, офіційно не працюючу, з середньою освітою, такою, що має двох малолітніх дітей, стосовно яких позбавлена батьківських прав, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
24.02.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.;
02.06.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з встановленням іспитового строку 3 роки.
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.06.2016 і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою в Полтавському слідчому ізоляторі, взявши під варту із зали суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 17.01.2019.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 572 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона в ніч з 15.08.2018 на 16.08.2018 приблизно 00 год. 10 хв. неподалік площі Ярмаркової в м. Лубни спільно відпочивала разом з ОСОБА_9 .
У ході відпочинку ОСОБА_7 побачила у ОСОБА_9 , мобільний телефон марки "Prestigio Muze D1", яким вирішила незаконно заволодіти.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, керуючись корисливими мотивами, з метою наживи, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , діючи умисно, під приводом купівлі вказаного телефону попросила ОСОБА_9 передати їй мобільний телефон марки "Prestigio Muze D1", не маючи на меті його повертати власнику, на що ОСОБА_9 погодився та передав ОСОБА_7 мобільний телефон марки "Prestigio Muze D1".
В подальшому під приводом продажу мобільного телефону марки "Prestigio Muze D1", та передачі грошових коштів за вказаний телефон ОСОБА_7 та ОСОБА_9 направилися до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_7 попросила почекати ОСОБА_9 біля двору, а сама в цей час зайшла на територію двору за вказаною вище адресою та в подальшому вийшла через інший вхід разом з мобільним телефоном "Prestigio Muze D1", вартістю 349 грн. 20 коп., та в подальшому розпорядилась ним за власним розсудом, а саме продала.
Завдана потерпілому матеріальна шкода відшкодована, шляхом повернення майна.
На вирок суду подала апеляційну скаргу обвинувачена, в якій не оскаржуючи доведеність вини, кваліфікацію дій просить вирок змінити шляхом пом`якшення покарання.
Свої вимоги обвинувачена мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував того, що ОСОБА_7 до вчинення злочину, а саме до 15.08.2018 не порушувала покладені на неї обов`язки 02.06.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області.
Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченої та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченою, прокурора, який заперечив, щодо задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг..

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за обставин встановлених судом кваліфіковано правильно за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому повторно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинення злочину з корисливих мотивів під час іспитового строку, особу обвинуваченої, яка раніше судима за корисливі злочини, за місцем проживання характеризується негативно, має двох дітей щодо яких позбавлена батьківських прав, на обліку у лікаря-невролога, лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку в Лубенському обласному наркологічному диспансері з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів», згідно акту судово-психіатричного експерта обвинувачена в період, що відноситься до інкримінованого їй протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждала і не перебувала в стані тимчасового розладу психічної діяльності, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує покарання визнано рецидив злочину.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, яке призначене із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченої, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.
Отже, призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідно санкції ч.2 ст.190 КК України є не максимальним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченої, обставин, які пом`якшують покарання, у тому числі і ті, які просить врахувати в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів враховує надану суду захисником ОСОБА_8 характеристику з ДУ «Полтавська УВП№23», згідно якої обвинувачена ОСОБА_7 за час перебування в установі має одне заохочення, немає стягнень, залучена до праці в установі та посилання обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона до 15.08.2018 не порушувала покладені на неї обов`язки 02.06.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, але на правильність оскаржуваного судового рішення щодо призначення покарання обвинуваченій це не впливає.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційному розгляду колегії суддів наведено не було.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.01.2019 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4