Справа №756/7390/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2736/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб в Державній установі «Київський слідчий ізолятор»,-

В С Т А Н О В И Л A:

Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 29.09.2019 включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, а ухвалу на підставі ч. 3 ст. 182, ч.4 ст. 182, ч. 5 п. 2 ст. 182 , ст. 177 КПК України,- змінити, визначивши розмір застави від 60 000 до 90 000 грн.
Просить суд врахувати, що на його утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має постійне місце працевлаштування.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно вплинути на свідків та потерпілого. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 . Посилання апелянта на ту обставину, що останній має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце працевлаштування, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, не має офіційного місця працевлаштування, тобто постійного джерела доходу, соціальні зв`язки, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: