Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Номер провадження 1-кс/711/2973/19

Справа № 711/7185/19

23 жовтня 2019 року Слідчий суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси скаргу ОСОБА_4 на рішення та бездіяльність старшого групи прокурорів заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на рішення та бездіяльність старшого групи прокурорів заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 . В обґрунтування скарги зазначено, що слідчими слідчого відділу прокуратури Черкаської області відповідно до постанови заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 10.10.2017, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001998, у якому прокурор 12.10.2017 нібито повідомив про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 (у редакції Закону зі змінами, внесеними згідно з Законом від 15.04.2008 № 270-VІ), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 (у редакції Закону від 07.05.2008), ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358 (у редакції Закону від 07.05.2008), ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209 (у редакції Закону від 16.01.2003 № 430-ІV зі змінами, внесеними згідно з Законом від 18.05.2010 № 2258-VІ), ч. 2 ст. 209 (у редакції Закону від 16.01.2003 № 430-ІV зі змінами, внесеними згідно з Законом від 18.05.2010 № 2258-VІ, від 15.11.2011 № 4025-VІ) КК України.
23.08.2019 до приймальні громадян Генеральної прокуратури України (реєстраційні № 30 та № 31) в порядку ст.ст. 42, 220 КПК України, подано клопотання про проведення процесуальних дій. Клопотання адресовано процесуальному керівнику - заступнику Генпрокурора ОСОБА_5 та слідчому у кримінальному провадженні ОСОБА_6 .. У ньому ОСОБА_4 просив відновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 на підставі ст. 282 КПК України, а також та допитати його з приводу повідомлення про підозру (тобто провести передбачену КПК України слідчу дію).
29.08.2019 ОСОБА_4 отримав повідомлення старшого групи прокурорів - заступника Генпрокурора Столярчука № 17/1/5-34844-15 від 27.08.2019 про відмову в задоволенні його клопотання. До повідомлення долучено копію відповідної постанови від 27.08.2019. Повідомлення та копія постанови надійшли у рекомендованому поштовому повідомленні № 688. Дата його отримання підтверджується роздруківкою інформації про пересилання вказаного поштового відправлення з сайту ПАТ «Укрпошта».
Постанова старшого групи прокурорів - заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 від 27.08.2019 про відмову в задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001998 є незаконною, невмотивованою, такою, що порушує конституційні та процесуальні права ОСОБА_4 , а також норми кримінального процесуального законодавства. Ця постанова є способом приховування бездіяльності прокурора, яка полягає у нездійсненні прокурором інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк (задоволення клопотання упродовж 3 днів з моменту отримання, тобто відновлення досудового розслідування та допит ОСОБА_4 ). Тому названа постанова підлягає скасуванню слідчим суддею.
Незаконність і невмотивованість постанови прокурора, а також безпосередньо пов`язана з цією постановою бездіяльність полягають в наступному.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова прокурора складається, у т.ч. з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу (п. 2). Крім того, згідно з ч. 2 ст. 220 КПК України, у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій виноситься вмотивована постанова.
Як зазначено у Постанові, мотивом відмови в задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001998 (щодо відновлення досудового розслідування та допиту ОСОБА_4 ) стало те, що на ОСОБА_4 , як на народного депутата України (ВРУ IX скликання) поширюються гарантії депутатської недоторканності, а тому подальше провадження щодо нього може бути продовжено за наявності згоди Верховної Ради України на його притягнення до кримінальної відповідальності та/або перебування під вартою. Відтак прокурор ОСОБА_7 зробив висновок про відсутність «правових підстав для відновлення досудового розслідування та проведення допиту ОСОБА_4 ».
Між тим, з огляду на імперативні норми ст.ст. 2, 280-282 КПК України названий мотив є безпідставним та неналежним, а сама оскаржувана постанова - невмотивована.
Так, ч.ч. 2, 5 ст. 280 КПК України встановлено, що до зупинення досудового розслідування (після повідомлення особі про підозру) слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе. Після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного. За ч. 1 ст. 282 КПК України, зупинене досудове розслідування відновлюється, якщо підстави для його зупинення перестали існувати, а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій.
ОСОБА_4 жодного разу не допитувався у кримінальному провадженні № 0001998, отже, наявна потреба у проведенні названої слідчої дії, про яку він клопотав.
Крім того, після набуття ОСОБА_4 статусу народного депутата України у органу досудового розслідування та прокурора-процесуального керівника виникла потреба провести інші процесуальні дії, а саме - звернутись до Верховної Ради України за дозволом на подальше притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. З огляду на ст. 113 КПК України це можливо зробити лише у той проміжок часу (процесуальний строк), коли досудове розслідування не зупинено.
Таким чином, для реалізації описаного процесуального обов`язку прокурор мав відновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001998, тим паче, що про це клопотала і сторона захисту. До того ж, перестала існувати одна з підстав, за якими досудове слідство було 20.06.2019 зупинено, а саме - місцезнаходження ОСОБА_4 достеменно встановлено, а тому сторона обвинувачення отримала можливість провести всі необхідні слідчі та процесуальні дії за його участі.
На невмотивованість постанови старшого групи прокурорів - заступника ОСОБА_8 від 27.08.2019 про відмову в задоволенні клопотання вказує і такий факт. ГСУ Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000637, у якому сторона обвинувачення також вважала ОСОБА_4 підозрюваним. Досудове розслідування у цьому провадженні тривалий час було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. 22.08.2019 прокурор у цьому провадженні ОСОБА_9 виніс законну та вмотивовану постанову про відновлення досудового розслідування у зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_4 встановлено та у кримінальному провадженні виникла необхідність у проведенні слідчих (розшукових) та процесуальних дій. Мотивом прийняття прокурором саме такого рішення стало те, що ОСОБА_4 обрано народним депутатом України.
Таким чином, одна й та ж обставина (набуття статусу народного депутата України) стала мотивом прийняття двох діаметрально протилежних процесуальних рішень у різних кримінальних провадженнях.
Слід також зазначити, що штучне утримування досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 в зупиненому стані, до того ж - за відсутності передбачених законом підстав та за наявності нагальної потреби у його відновленні, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження, загрожує процесуальним і основоположним правам ОСОБА_4 та вказує на свавілля, упередженість і зацікавленість сторони обвинувачення.
Згідно зі ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій прокурор зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1).
За ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права; законність; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтями 8, 9 КПК України визначено, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Усупереч названим нормам закону постанова прокурора ОСОБА_5 від 27.08.2019 прийнята попри наявність відповідних підстав до задоволення клопотання та неналежно вмотивована. Таким чином, прийнявши свою незаконну постанову від 27.08.2019, прокурор ОСОБА_5 не лише безпідставно відмовив стороні захисту у проведенні слідчої дії, а й приховав бездіяльність, яка полягає у невиконанні процесуальної дії - незадоволенні у визначений законом триденний строк клопотання про проведення процесуальних дій - відновлення досудового слідства та допиту ОСОБА_4 (нездійснення інших процесуальних дій, які прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк).
Наявність постанови прокурора ОСОБА_5 від 27.08.2019 порушує конституційні, основоположні та процесуальні права ОСОБА_4 , а також перешкоджає виконанню визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження.
Постанову винесено 27.08.2019, у той час як 20.06.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено заступником Генпрокурора ОСОБА_5 на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 280 КПК України. Між тим, за правилами ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом, або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
За правилами ч. 3 ст. 219 КПК України строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження не включається у строк досудового розслідування. Отже, оскаржувану постанову прокурор ОСОБА_7 виніс поза межами строку досудового розслідування, хоча були підстави для поновлення цього строку перед прийняттям процесуального рішення за результатами розгляду клопотання сторони захисту.
Відповідно до ст. 303 КПК України рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про виконання процесуальної дії не може бути оскаржено на досудовому слідстві. Проте рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, а також бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, може бути оскаржена слідчому судді.
Оскільки рішення прокурора ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту (у т.ч. щодо проведення слідчої дії) попри наявність законних підстав до його задоволення одночасно є способом приховування бездіяльності цього ж прокурора (бездіяльність полягає у невиконанні процесуальної дії - незадоволенні у визначений законом триденний строк клопотання про допит свідка сторони захисту), то виник випадок, коли положення КПК України неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, а тому відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України мають бути застосовані загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Крім того, як зазначено в ст.ст. 8-9 КПК України, і принцип верховенства права, і кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка, крім іншого, застерігає від надмірного формалізму.
У п. 29 рішення у справі Walchli v. France (26.07.2007) зазначено: «...хоча право на подання скарги, звичайно, може бути обумовлено законодавчими вимогами, проте при застосуванні процесуальних норм суди повинні уникати надмірного формалізму, який порушив би неупередженість судочинства». У п. 23 рішення у справі Labergere v. France (26.09.2006) викладено: «...Занадто суворе застосування процесуальної норми може в окре
Оскаржувану постанову прокурор ОСОБА_5 виніс 27.08.2019. Про її наявність, так само, як і про допущену прокурором під час прийняття названої постанови бездіяльність, ОСОБА_4 дізнався 29.08.2019, отримавши повідомлення вказаного прокурора від 27.08.2019 з долученою до нього копією процесуального рішення. Таким чином, визначений ст. 304 КПК України 10-денний строк на оскарження вказаної постанови та пов`язаної з нею бездіяльності не минув.
Просить суд скасувати винесену старшим групи прокурорів - заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001998 постанову від 27.08.2019 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 23.08.2019 про виконання процесуальних дій у цьому провадженні (відновлення досудового розслідування та допит особи) як незаконну, невмотивовану та винесену поза межами строку досудового розслідування. Зобов`язати старшого групи прокурорів - заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 виконати певні дії у кримінальному провадженні № 0001998, а саме: відновити досудове розслідування та допитати ОСОБА_4 ..
Під час судового засідання адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити, вказавши на викладені в неї обставини.
Представник прокуратури в судові засідання призначені на 10.09.2019, 25.09.2019, 08.10.2019, 23.10.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомленим про день і час розгляду скарги.
Положення ст. 55 Конституції України визначають, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Нормами ст.ст. 3, 8, 55, 64 Конституції України встановлено засади верховенства права - що надає можливість безпосередньо, на підставі Конституції, негайно оскаржувати будь-які дії чи бездіяльність посадових осіб до суду, без жодних умов і обмежень. Тому, що забезпечення прав громадян, відповідно до 3-ї стаття Основного закону - є головним обов`язком держави.

Стаття 64 Конституції України визначає заборону обмежувати права, що їх надано Основним законом, крім випадків, установлених самою Конституцією. В самій Конституції не зазначено про можливість відмови, або про якесь обмеження у судовому захисті порушеного права.

Відповідно до ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено КПК України, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу до будь-яких засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначив, що права на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина, та відповідно до ч. 2 ст. 64 Конституції не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, абзац четвертий п.3 мотивувальної частини: а недоторканість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади. - абзац 6 підпункту 4.2 4-го пункту мотивувальної частини.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним для кожного громадянина, і не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено роз`ясненнями пленуму Верховного Суду №9 від 01 листопада 1996 року, №1 від 19 січня 2001 року.

Про це йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд, та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

У положеннях ч. 6 ст. 9 КПК України зазначено: якщо положення кримінально процесуального закону не однозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження - такі, як верховенство права, законність, повага до людської гідності, визначені ст. 7 КПК України.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України 30 червня 2009 року у справі №1-17/2009 зазначено, що до повноважень судів загальної юрисдикції відноситься судовий контроль за дотриманням законності в діяльності правоохоронних органів в період проведення дізнання та досудового слідства. Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав та свобод людини і громадянина. Зазначені доводи безперечно доводять можливість та необхідність оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора в період досудового провадження до суду без будь-якого винятку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», вся діяльність суддів повинна бути підпорядкована захисту прав та свобод людини і громадянина, шляхом розгляду судових справ у повній відповідності з Конституцією та законами України суди зобов`язані забезпечити рівність громадян перед законом і судом. Враховуючи, що згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, суди не вправі з часу введення Конституції в дію відмовляти фізичним чи юридичним особам у прийнятті до судового розгляду заяв і звернень. Суди не вправі відмовити у судовому захисту прав та свобод людини і громадянина, у прийнятті скарг на рішення, дії чи бездіяльність органі державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб з підстав, не передбачених Конституцією чи законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи порушені, має право на ефективний засіб правового захисту. Ефективний, в цьому контексті, означає - в найкоротший термін, а не будь-який час, та без умов, як це встановлено КПК України.

Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Статтею 13 Конвенції передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Так, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/96), Суд наголосив, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національній правовій системі засобів правового захисту, що забезпечують на національному рівні захист конвенційних прав і свобод в будь-якій формі. Таким чином стаття 13 Конвенції вимагає надання внутрішньодержавного засобу правового захисту, що дозволяє розглянути по суті "обґрунтовану скаргу" на порушення Конвенції та надати відповідну компенсацію (див., серед інших джерел, рішення у справі «Кайя проти Туреччини»). Засіб правового захисту, який вимагається за статтею 13 Конвенції, має бути "ефективним" як на практиці, так і на законодавчому рівні.

Суд заявив, що метою статті 13 «є забезпечення механізму, завдяки якому особи можуть скористатися засобами судового захисту на національному рівні від порушення конвенційних прав, перед тим як вдатися до міжнародного механізму оскарження в Суді».

Окрім того, у справі «Кабулов проти України» (заява № 41015/04) суд повторює, що метою Конвенції є захист не теоретичних та ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Метьюз проти Сполученого Королівства» (Matthews v. the United Kingdom) [ВП], заява № 24833/94, п. 34). Крім того, Уряд, стверджуючи, що національні засоби юридичного захисту не були вичерпані, повинен переконати Суд у тому, що засіб юридичного захисту був на той час ефективним та доступним не тільки теоретично, а й практично. Іншими словами, що він був доступний, був здатним забезпечити у відношенні скарг заявника відповідну сатисфакцію та мав розумні шанси на успіх (див. рішення від 28 листопада 1997 року у справі «Ментеш та інші проти Туреччини» (Mentes and Others v. Turkey), п. 57, Reports of Judgments та Decisions 1997-VIII).

Відповідно до положень ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 23.08.2019 про виконання процесуальних дій у цьому провадженні, в частині відмови в проведенні допиту ОСОБА_4 , прокурором не було взято до уваги, що відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 280 КПК України до зупинення досудового розслідування (після повідомлення особі про підозру) слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе. Після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного. За ч. 1 ст. 282 КПК України, зупинене досудове розслідування відновлюється, якщо підстави для його зупинення перестали існувати, а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Також прокурором не було враховано, що ОСОБА_4 жодного разу не допитувався у кримінальному провадженні № 0001998. Крім того, після набуття ОСОБА_4 статусу народного депутата України у органу досудового розслідування та прокурора-процесуального керівника виникла потреба провести інші процесуальні дії, а саме - звернутись до Верховної Ради України за дозволом на подальше притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. З огляду на ст. 113 КПК України це можливо зробити лише у той проміжок часу (процесуальний строк), коли досудове розслідування не зупинено.
Таким чином доводи ОСОБА_4 про те, що постанова винесена старшим групи прокурорів - заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001998 від 27.08.2019 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 23.08.2019 про виконання процесуальних дій у цьому провадженні, в частині відмови в проведенні допиту ОСОБА_4 є необґрунтованою, знайшли своє підтвердження, а тому вона підлягає скасуванню.
В той же час, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення вимоги ОСОБА_4 про зобов`язання процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0001998 від 25 вересня 2015 року відновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 від 25 вересня 2015 року та допитати ОСОБА_4 , оскільки постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 30 серпня 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 від 25 вересня 2015 року зупинено на підставі п.3 ч.1 ст. 280 КПК України, а вирішення питання щодо відновлення досудового розслідування не входить до кола судового контролю, покладеного на слідчого суддю, згідно ст. 303 КПК України, а тому підстави для задоволення клопотання в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 306 - 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_4 на рішення та бездіяльність старшого групи прокурорів заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Скасувати винесену старшим групи прокурорів - заступником Генерального прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001998 постанову від 27.08.2019 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 23.08.2019 про виконання процесуальних дій у цьому провадженні, в частині відмови в проведенні допиту ОСОБА_4 .

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Слідчий суддя: ОСОБА_1