СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , детектива ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м, Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України,
в кримінальному провадженні №0000319 від 09.09.2016, -

В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, мотивуючи його наступним.

Так, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2018 в справі задоволено клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 та накладено арешт на майно ОСОБА_5 , зокрема, на кошти, що знаходяться на відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 000339019, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вулиця Крвпака, будинок 29) банківському рахунку № НОМЕР_1 , встановивши заборону відчужувати кошти з вказаних банківських рахунків в частині видаткових операцій, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Заявник переконаний, що арешт на кошти, які знаходяться на відкритому в ПАТ «Укрсоцбанк» банківському рахунку № НОМЕР_1 із встановленою забороною відчужувати кошти в частині видаткових операцій був накладений з порушенням вимог ч.11 ст.170 КПК України, у зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Разом з тим, зазначений рахунок є рахунком, на який ОСОБА_5 надходить заробітна плата з трьох місць роботи, що підтверджується довідками ТОВ «М-КІНО» від 05.03.2018 №27/18-МК, ПрАТ «Мультіплекс - Холдинг» від 05.03.2018 №68/18-МХ, ПрАТ «Нерухомість Столиці» від 05.03.2018 №72.

Крім того, захисник ОСОБА_3 зазначив, що у всіх судових засіданнях у даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення на підтвердження наявності обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 , як основний та фактично єдиний доказ, наводила акт № 31-21/1 від 01.02.2017р. перевірки Державною аудиторською службою України закупівель Міністерства оборони України, за період з 01.01.2015р. по 31.10.2016р. Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.03.2018р. задоволено у повному обсязі позов Міністерства оборони України та визнано протиправною і скасовано вимогу Державної аудиторської служби України щодо усунення порушень законодавства у ході перевірки державних закупівель Міністерства оборони України, підставою для видання якої слугували висновки, викладені в акті від 01.02.2017р. № 31-21/1.

За даних обставин, захисник вважає, що накладення арешту на банківський рахунок. на який ОСОБА_5 отримує заробітну плату, явно не відповідає критерію спів розмірності з завданням кримінального провадження та порушує конституційні гарантії захисту права на працю та одержання винагороди за неї, закріплені у статтями 43, 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, арешт майна ОСОБА_5 є необґрунтованим та для його подальшого застосування відсутні будь-які законні підстави, а тому накладений ухвалою арешт на грошові кошти ОСОБА_5 , що знаходиться на відкритому в ПАТ «Укрсоцбанк» банківському рахунку № НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, вказуючи на те, що арешт накладений на заробітну картку ОСОБА_5 порушує його права, у зв`язку з чим ОСОБА_5 не може використовувати надбання ХХІ століття.

Детектив ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання зазначаючи, що арешт на грошові кошти вказаному банківському рахунку накладено правомірно. Наголошував, що надані стороною захисту довідки не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_5 на той час не працював, тому не міг отримувати заробітну плату.

Разом з цим, детектив зазначив, що арешт на майно ОСОБА_5 , з метою забезпечення можливої конфіскації, як виду покарання, накладений ухвалою слідчого судді від 12.10.2018 обґрунтовано та у його застосуванні на даний час не відпала потреба.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000319 від 09.09.2016р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, в рамках даного кримінального провадження, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2018 задоволено клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 та накладено арешт на майно ОСОБА_5 , зокрема, на кошти, що знаходяться на відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Укрсоцбанк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 000339019, місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вулиця Крвпака, будинок 29) банківському рахунку № НОМЕР_1 , встановивши заборону відчужувати кошти з вказаних банківських рахунків в частині видаткових операцій, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Слідчий суддя, під час вирішення питання про накладення арешту, встановив належні правові підстави, передбачені п. 3 ч. 2 та ч. 5 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання детектива та накладення арешту на вказане майно ОСОБА_5 , оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція статті якої передбачає можливість, у разі доведення винуватості ОСОБА_5 , призначення такого виду покарання як конфіскація майна.

Крім того, слідчим суддею було перевірено доводи та обставини, на які посилався детектив, та з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про те, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України є достатньо обґрунтованою.

Разом з цим, слідчий суддя ставиться критично до наданих стороною захисту довідок про отримання ОСОБА_5 заробітної плати, оскільки вони в собі не містять дати зарахування заробітної плати, суми, доказів переказу грошових коштів на вказаний рахунок.

Так, при вирішенні питання про скасування арешту майна слідчий суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_5 , наслідків арешту майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що обставини, викладені адвокатом в клопотанні, є недостатніми, а надані докази не підтверджують посилання на те, що в арешті вказаного майна відпала потреба.
При цьому, заявником не надано жодних доказів, які можуть спростувати висновки слідчого судді в ухвалі від 12.02.2018 щодо накладення арешту на майно ОСОБА_5 .
Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскількиклопотання про скасування арешту є необґрунтованим, а доводи сторони захисту про необхідність зняття арешту не доведеними, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 18, 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст виготоволено 29.07.2019