УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження № 0004634 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.08.2019 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-якою клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк тримання ОСОБА_5 , під вартою на 60 діб - до 18 жовтня 2019 року включно. Визначено розмір застави у сумі 160.000 (сто шістдесят тисяч) грн. У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Учасники судового провадження:

Прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк тримання ОСОБА_5 , під вартою на 60 діб - до 18 жовтня 2019 року включно. Визначено розмір застави у сумі 160.000 (сто шістдесят тисяч) грн.

Постановлено, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: повідомляти суд про своє місце знаходження та номери засобів зв`язку або їх зміну; утриматись від спілкування з потерпілими та особами, зазначеними, як свідки, в обвинувальному акті. У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зауважує, що прокурор у своєму клопотанні про продовження строків тримання під вартою лише формально перелічує ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які , на думку обвинуваченого, нічим не доведені.

Пояснює, що прокурор у своєму клопотанні вказує, що він перебував у розшуку, однак сторона обвинувачення не надала суду докази того, що його належним чином викликали до суду чи повідомляли про судове засідання.

Зазначає, що він повідомляв слідчі органи про своє місцезнаходження та засоби зв`язку.

Вказує, що зареєстрований у м. Вознесенську, Миколаївської області, де проживають його батьки та неповнолітній син, а тому не погоджується з твердженням прокурора про те, що він не має постійного місця проживання, та вважає, що може з`являтися за кожним викликом до суду.

Зазначає, що відсутність постійного джерела доходів, пов`язана з тим, що апелянт тривалий час, знаходиться під вартою.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, вважає, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність існування ризиків, що виправдовують обмеження волі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

22 серпня 2017 року в провадження Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 187; ч. 3 ст.289, ч.1 ст. 146; ч.1 ст. 263; ч. 2 статті 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 28 травня 2016 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання вартою на строк до 26 липня 2016 року включно.

Подальшими ухвалами слідчого судді та суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє - до 24 серпня 2019 року включно.

В судове засідання 20.08.2019р. прокурор надав клопотання про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, обґрунтувавши клопотання тим, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими. Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання заперечував, та просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід на менш суворий, зокрема на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що запобігти, передбаченим законом ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе, а тому підстави для зміни запобіжного заходу на даний час відсутні.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0004634 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 187; ч. 3 ст.289, ч.1 ст. 146; ч.1 ст. 263; ч. 2 статті 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 24 серпня 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, ризику незаконного впливу ним з цією метою на свідків кримінального правопорушення, ризику продовження обвинуваченим вчинення нових злочинів, не зникли та продовжують існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, не мав та не має законного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні злочину у групі, зокрема з двома особами, які наразі не встановлені.

Крім того, обвинувачений перебував у розшуку у зв`язку з чим матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 були виділені в окреме провадження. Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що слідчим органам були відомі його місце перебування та засоби зв`язку, є надуманими та не підтверджені жодними матеріалами справи.

До того ж на даний час обвинувачений не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, доказів наявності в нього місця проживання, з яким він має міцні зв`язки та перебування у якому може стати достатньою гарантією для його явки до суду. Посилання в апеляційній скарзі на наявне місце прописки за адресою: АДРЕСА_1 , за якою проживають батьки та неповнолітній син обвинуваченого не дають суду достатніх гарантій того, що ОСОБА_5 буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить обвинувачений в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, та те, що саме обвинувачений створив стійке злочинне об`єднання у формі організованої групи з метою заволодіння транспортними засобами, у складі якої із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, спробував заволодіти автомобілем, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк тримання ОСОБА_5 , під вартою на 60 днів - до 18 жовтня 2019 року включно. Визначено розмір застави у сумі 160 000 (сто шістдесят тисяч) грн. та відмовлено у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: