Провадження №11-кп/801/1152/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника заявника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2019 про скасування арешту майна.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2019 скасовано арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_10 (справа № 11279002) на майно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Мотивуючи прийняте судове рішення, місцевий суд вказав, що до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про скасування арешту майна, яке мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 він є власником автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року народження.
29.05.2019 р. він намагався продати зазначений автомобіль, але дізнався про наявність накладеного на нього арешту слідчим податкової міліції ДПА у Вінницькій області у кримінальних справах № 102279007 та № 10299007 відносно його сина ОСОБА_9 , чим обмежується його право власника на реалізацію права власності.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.07.2016 р. до Вінницького міського суду Вінницької надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частиною третьою статті 358 КК (в редакції 2001 року), частини першої та третьою статті 212 КК (в редакції 15.04.2008 р.).
26.07.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено ухвалу, відповідно до якої ОСОБА_9 був звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частини третьої статті 358 КК (в редакції 2001 року) та частини першої статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) у зв`язку із закінченням строків давності й кримінальне провадження в цій частині було закрито.
19.09.2016 р. Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено вирок, згідно з яким ОСОБА_9 засуджений за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_9 був звільнений від відбування покарання у виді штрафу.
13.02.2017 р. Апеляційним судом Вінницької області ухвалено вирок, відповідно до якого вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 р. скасовано і ОСОБА_9 вважається засудженим за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік з конфіскацією майна, що належить ОСОБА_9 на праві власності. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_9 був звільнений від відбування покарання у виді штрафу.
З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що 17.05.2011 р. старшим слідчим в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_10 у кримінальній справі № 11279002 винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_9 .
При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про скасування арешту судом першої інстанції враховано правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 р. (справа № 2-3392/11). Зокрема, Велика Палата ВС дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 15.05.2019 р. (справа № 372/2904/17-ц), випливає, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Тому вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

З огляду на викладене суд першої інстанції вважає, що правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного на належний йому автомобіль у кримінальних справах № 102279007 та № 10299007, відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції вважає за доцільне зазначити, що ні при ухваленні вироку від 19.09.2016 р., ні при ухваленні вироку від 13.02.2017 р. не було вирішено питання щодо арешту, накладеного на майно засудженого ОСОБА_9 на підставі постанови від 17.05.2011 р. Тому зазначене питання має бути вирішене відповідно до приписів Розділу VIIІ КПК. Згідно з пунктом 1 Розділу X Прикінцеві Положення Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) (в редакції Закону № 4651-VI) цей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування. Зі змісту підпункту 1) пункту 2 Розділу X Прикінцеві Положення КПК (в редакції Закону № 4651-VI) з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність: Кримінально-процесуальний кодекс України із наступними змінами.

Відповідно до пункту 9 Розділу XІ Перехідних положень КПК (в редакції Закону № 4651-VI) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим місцевий суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що частиною першою статті 1 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. При цьому частиною першою статті 5 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) регламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто чинне кримінальне процесуальне законодавство розмежовує поняття процесуальної дії та порядку вчинення процесуальної дії.

Обґрунтованість зазначеного висновку суду випливає і з того, що кримінально-процесуальні норми містять посилання на порядок вчинення певних процесуальних дій. Зокрема, § 1 Глави 18 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), яким регламентовано запобіжні заходи, містить кримінально-процесуальну норму щодо порядку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (статті 193), порядку продовження строку тримання під вартою (стаття 199), а також порядку звільнення особи з-під варти. Крім того, статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI) визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що вирішення у судовому порядку питання щодо арешту майна засудженого має здійснюватися в порядку, визначеному статтею 539 КПК (в редакції Закону № 4651-VI), а вирішення питання щодо скасування арешту, накладеного на майно в порядку КПК (в редакції Закону № 1001-05).

Порядок забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна регламентований статтею 126 КПК (в редакції Закону № 1001-05), згідно з частиною першою якої забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Зі змісту частини шостої зазначеної процесуальної норми накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Судом першої інстанції також врахована позиція Верховного Суду у постанові № 755/6685/16-ц від 05.12.2018 р., згідно з якою оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано в порядку іншого (зокрема, цивільного) судочинства, оскільки КПК 2012 року передбачений порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Отже, після набрання ним чинності власники арештованого майна мають захищати свої права відповідно до норм діючого процесуального кодексу у порядку кримінального судочинства.

Також судом встановлено, що 02.03.2017 р. старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_11 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 127/14001/16-к. Однак, відомостей, які б свідчили про вжиття будь-яких інших заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення або ж на створення засудженим ОСОБА_9 перешкод у його виконанні суду надано не було, а тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для подальшого існування зазначеного арешту на даний час відпали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2019 про скасування арешту майна скасувати та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що арешт майна ОСОБА_9 застосовано постановою про накладення арешту на майно від 17.05.2011, тому враховуючи положення п. 9 Перехідних положень КПК України, судовий розгляд даного клопотання має розглядатися в порядку, передбаченому КПК України ( в редакції 1960 року). Разом з тим, з клопотанням про скасування постанови про накладення арешту на автомобіль до суду звернувся не ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 . Однак, прокурор вважає, що судом дане клопотання ОСОБА_7 в порядку КПК 1960 року не розглянуто і в резолютивній частині судового рішення дане питання не вирішено. Натомість судом вирішено питання про скасування арешту на майна ОСОБА_9 , який до суду з відповідним клопотанням не звертався.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу повністю підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник заявника ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги прокурора за викладених у ній підстав не заперечували.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а судове рішення суду першої інстанції до скасування і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції належним чином дані вимоги не дотримав.

Судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2016 ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 366 КК (в редакції 2001 року), частини третьої статті 358 КК (в редакції 2001 року) та частини першої статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) у зв`язку із закінченням строків давності й кримінальне провадження в цій частині закрито.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 р. ОСОБА_9 засуджений за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання у виді штрафу.
Вироком Апеляційного суду Вінницької області 13.02.2017 вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2016 р. скасовано. ОСОБА_9 вважається засудженим за частиною третьою статті 212 КК (в редакції від 15.04.2008 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі 15000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 255000 грн з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах будь-якої форми власності та зайняттям підприємницькою діяльністю строком на 1 рік з конфіскацією майна, що належить ОСОБА_9 на праві власності. Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання у виді штрафу.
17.05.2011 р. старшим слідчим в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_10 у кримінальній справі № 11279002 винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_9 , де б воно не знаходилось.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України» від 26.11.2012 за № 1735/0/4-12, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом ( 20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК у порядку, передбаченому КПК 1960 року.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судовий розгляд клопотання ОСОБА_7 про скасування постанови про накладення арешту на майно судом має розглядатися в порядку, передбаченому КПК 1960 року.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що з даним клопотанням про скасування арешту на автомобіль звернувся не ОСОБА_9 , а ОСОБА_7 , який у своєму клопотання просив скасувати арешт, який на його думку, помилково накладено постановою слідчого податкової міліції ДПА у Вінницькій області 22.04.2010.

Проте, клопотання ОСОБА_7 судом першої інстанції в порядку КПК (в редакції 1960 року) не розглянуто та в резолютивній частині судового рішення дане питання судом вирішено не було. Натомість, судом першої інстанції вирішено питання про скасування арешту на майно ОСОБА_9 , який до суду з відповідним клопотанням про скасування арешту майна не звертався. Таким чином суд першої інстанції клопотання ОСОБА_7 щодо арешту, який накладено постановою слідчого податкової міліції ДПА у Вінницькій області від 22.04.2010, фактично по суті не вирішив, оскільки скасував арешт накладений постановою старшого слідчого в ОВС СВ ПМ ДПА у Вінницькій області ОСОБА_10 від 17.05.2011 (справа №11279002), тим самим вийшов за межі судового розгляду та наданих йому повноважень, порушивши принцип змагальності, передбачений ст. 22 КПК України, оскільки розглядалося питання про скасування арешту автомобіля ОСОБА_7 , а не скасування арешту, накладеного на майно на ОСОБА_9 .

Окрім того, судом першої інстанції не було з`ясовано стан виконавчого провадження щодо конфіскації майна засудженого ОСОБА_9 , чи завершено воно на час розгляду справи судом і які результати проведених виконавчих дій.

Відповідно до вимог ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких підстав колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, оскільки встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту на майно, допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, розглянувши клопотання в порядку, передбаченому КПК України (у діючій на даний час редакції), а не КПК України (в редакції 1960 року), а також вийшов за межі заявленого клопотання ОСОБА_7 , що є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2019 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя