Справа №560/416/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Крупове Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованої та фактично проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, освіти середньої, пенсіонерки, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

08 лютого 2018 року близько 11 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Дубровиця по вул. Шевченка, 47а в магазині "Київстар", який займається обслуговуванням та продажем мобільних телефонів, врахувала те, що за нею ніхто не спостерігає, перебуваючи поблизу вітрини, відкрила дверцята шухляди, де знаходились мобільні телефони, звідки шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон марки "HUAWEI", який згодом добровільно видала працівникам поліції.

Своїми діями ОСОБА_4 завдала майнової шкоди на суму 2299 грн.

Допитана в суді обвинувачена ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого злочину визнала повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачена щиро розкаюється.

Крім повного визнання вини обвинуваченою, її винність у вчиненні вказаного злочину повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

У своїх заяві потерпілий ОСОБА_5 просить дане кримінальне провадження розглянути без його участі, зазначивши, що претензій до обвинуваченої не має, так як телефон йому повернуто.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна - крадіжку, а тому кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 185 КК України є правильною.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченої, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка позитивно характеризується за місцем проживання, негативно ставиться до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачена ОСОБА_4 вину визнала повністю, щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала завдану шкоду потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Касаційний кримінальний суд у своїй постанові від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї постанови від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинені обвинуваченим злочини є злочинами проти власності та у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілого ОСОБА_5 , який в поданій суду заяві, вказав, що будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченої ОСОБА_4 не має.

Отже, факт щирого каяття обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в повному обсязі знайшов своє відображення в ході судового розгляду.

Слід зазначити, що як передбачає ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Однак, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винної, поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, яка щиро розкаялася у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, у виді штрафу.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженої, попередження нових злочинів, а тому її виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначення реальної міри покарання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст.373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Речові докази:

- мобільний телефон марки "HUAWEI", який переданий власнику ОСОБА_5 на відповідальне зберігання - повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1