КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання його під вартою до 07 вересня 2019 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ризики, за яких судом на стадії підготовчого провадження було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався в ході судового розгляду, не зменшилися. При цьому, суд врахував, що ОСОБА_9 тривалий час перебував у розшуку, частина кримінальних проваджень стосовно останнього знаходиться на розгляді в інших судах України, а частина на стадії досудового розслідування, що свідчить про реальність спокуси обвинуваченого уникнути судової процедури та вчинити інші кримінальні правопорушення, а достатні стримуючі фактори, які б свідчили про відсутність вказаних ризиків відсутні.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасували ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0003900.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги сторона захисту посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 370, 177, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України та практики ЄСПЛ, вказують, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до закону, а також є невмотивованою.
На переконання апелянтів, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі ризики зазначені формально, фактично вони не існують.
Також вказали, що судом залишено поза увагою доводи сторони захисту, щодо застосування до ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України.
В запереченнях прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 просить у задоволенні апеляційної скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити в повному обсязі, а вказане рішення суду першої інстанції залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що твердження захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали суду є невмотивованими та безпідставними, оскільки захистом не було наведено жодної обставини, яка б спростовувала надані стороною обвинувачення, під час обрання запобіжного заходу, докази в обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав позицію своїх захисників, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_6 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях виділені матеріали кримінального провадження № 753/6650/17-к та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував те, що останній раніше не судимий, однак тривалий час перебував у розшуку. Частина кримінальних проваджень відносно обвинуваченого ОСОБА_9 перебувають на розгляді в інших судах України, а частина знаходиться на стадії досудового розслідування. Вказане, на думку суду першої інстанції, з чим повністю погоджується і апеляційний суд, свідчить про реальність спокуси обвинуваченого ОСОБА_9 уникнути судової процедури та вчинити інші кримінальні правопорушення, а достатні стримуючі фактори, які б свідчили про відсутність вказаних ризиків відсутні.

Також судом першої інстанції доречно враховано, що на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами триває, а тому можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_9 на потерпілого та свідків продовжує існувати, що свідчить про можливість перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано з`ясував, що наявність міцних соціальних зв`язків за відсутності сукупності інших обставин, та з врахуванням наведених ризиків, не свідчать про наявність належних гарантій явки обвинуваченого ОСОБА_9 до суду та відповідно не можуть бути підставою для прийняття рішення про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, суд першої інстанції правильно взяв до уваги високу суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 злочинів та складну форму співучасті, що також є причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_9 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.

На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 будь-якого іншого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами районного суду, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи сторони захисту, щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, то вони є необґрунтованими, оскільки вказані положення кримінального процесуального законодавства розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження, яке є предметом розгляду Дарницького районного суду м. Києва перебуває вже на стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07 вересня 2019 року включно без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3