Справа №705/531/18
1-кп/705/402/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

Захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Умань обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002164 від 28.12.2017 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч. 2 ст.206 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.206 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.206 КК України -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч. 2 ст.206 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.206 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.206 КК України надійшов до Уманського міськрайонного суду Черкаської області 04 вересня 2018 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивуючи це тим, що 16.03.2018 року ухвалою Уманського міськрайонного суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було повернуто прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України. Згідно ч.8 ст.223 КПК України слідчі дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду. Суд повертаючи обвинувальний акт таких доручень не надавав, однак в порушення вимог КПК України обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 05.07.2018 року, а обвинуваченому ОСОБА_4 09.07.2018 року було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та вчинено ряд інших дій. Процесуальні дії і прийняті рішення поза межами досудового розслідування є недійсними. Досудове розслідування було закінчено, коли було складено перший обвинувальний акт 29.01.2018 року і в подальшому змінювати підозру не припустимо. Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри були оголошені після складання обвинувального акту, і в подальшому всі підозри були покладені в новий обвинувальний акт. Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акта.

Захисник обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 підтримала клопотання захисника ОСОБА_7 та доповнила, що згідно обвинувального акта обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, вчинили злочин. Однак трьом обвинуваченим після повернення обвинувального акту змінили обвинувачення, а в ОСОБА_9 , обвинувачення залишилося в первинному вигляді.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні просив провести підготовку до судового розгляду і призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту, вважаючи, що підстав для повернення обвинувального акту чи закриття кримінального провадження не має. Зазначив, що дійсно в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про повернення прокурору обвинувального акту. Дійсно після повернення обвинувального акту, обвинуваченим повідомлялося про зміну раніше повідомленої підозри і на підставі цього було складено новий обвинувальний акт.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши матеріали обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та додані до нього документи, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Однак пред`являючи обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказана норма Закону виконана не в повному обсязі, виходячи із слідуючого.

В обвинувальному акті на а.с. 10 зазначається, що ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що реалізовуючи свій злочинний намір 16.03.2017, в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , як організатор вчинення злочину, з метою підготовки вчинення злочину, передав ОСОБА_9 номер мобільного телефону ОСОБА_11 , а саме НОМЕР_1 , в результаті чого ОСОБА_9 здійснив дзвінок зі свого мобільного телефону з № НОМЕР_2 ,за допомогою використання невстановленої досудовим розслідуванням програми внаслідок чого номер телефону не був відображений в мобільному телефоні ОСОБА_11 та домовився про зустріч із останнім в центрі міста Умань через 20 хвилин про що повідомив ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

У послідуючому 16.03.2017 близько 12 год. ОСОБА_4 , відповідно до розробленого ним плану, рухаючись на автомобілі « BMW X6 », д.н.з. НОМЕР_3 , та ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які рухались на автомобілі « BMW X4 » д.н.з. « НОМЕР_4 », прибули до будинку АДРЕСА_1 , з метою вчинення зазначеного злочину. Перебуваючи поблизу будинку №2 по вул. Незалежності, м. Умань ОСОБА_4 , як організатор злочину, здійснив дії з метою вчинення зазначеного злочину, а саме повідомив своїх спільників про зовнішні ознаки потерпілого оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 раніше із ОСОБА_11 ніколи не зустрічались та не могли його впізнати, після чого дочекавшись приїзду ОСОБА_11 , обумовленого під час попередньої телефонної розмови, ОСОБА_4 , відійшов дещо в сторону, з метою імітації непричетності до даного злочину. В свою чергу ОСОБА_9 16.03.2017 близько 12 год. 10 хв. спільно із ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , діючи умисно та цілеспрямовано, висунули протиправну вимогу припинити займатися законною господарською діяльністю ОСОБА_11 , пов`язану із роздрібною торгівлею напоями, поєднаною із погрозою насильства над потерпілим, пошкодженням та знищенням його майна, яка виразилась в нецензурній лайці до потерпілого, систематичних погрозах нанесення тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, пошкодження та знищення автомобілів, з яких здійснюється торгівельна діяльність потерпілого, шляхом їх підпалу від ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , удушення ОСОБА_11 , яке здійснив ОСОБА_6 правою рукою. В зв`язку з відмовою потерпілого від погодження з протиправною вимогою ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , 16.03.2017 близько 12 год. 15 хв. ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 один удар кулаком правої руки в горло та два удари кулаком правої руки в ліву частину нижньої щелепи, внаслідок чого у ОСОБА_11 виникли тілесні ушкодження у вигляді осадження нижньої щелепи зліва, які згідно висновку експерта №05-7-01/213 від 21.03.2017, являються легкими тілесними ушкодженнями, після нанесення яких ОСОБА_11 залишив місце події.

На а.с. 11 в першому абзаці немає початку речення, через що не зрозуміло його зміст. В подальшому на а.с. 11 повторно пред`являється обвинувачення, про яке йшлося вище, і про яке зазначено на а.с. 10. Останній абзац на цій сторінці взагалі немає логічного завершення.

На а.с. 12 знову мається повторення обвинувачення про яке зазначено на а.с. 11.

Пред`являючи обвинувачення ОСОБА_6 на а.с. 12 обвинувального акту останній абзац не містить логічного завершення.

На а.с. 13 в першому абзаці немає початку речення, через що не зрозуміло його зміст.

Пред`являючи обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.206 та ч.2 ст. 186 КК України, не зрозуміло, зокрема, які конкретні дії (бездіяльність), були скоєні обвинуваченим ОСОБА_5 , так як в обвинуваченні зазначається про вчинення ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відповідних дій.

Крім того, враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

У відповідності до усталеної практики Верховного Суду України, у разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.

Тому суд вказує на порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті, викладаючи фактичні обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 інкримінованих злочинів, прокурором у обвинуваченні, яке він вважає встановленим, як співучасник зазначена інша конкретна особа, а саме ОСОБА_9 , який не є обвинуваченим в цьому провадженні та позбавлений права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження, що свідчить про порушення права цієї особи на захист.

Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

Що стосується ОСОБА_9 , то він не є стороною кримінального провадження №0002164 від 28.12.2017 року(у розумінні ст. 3 КПК України), а досудове розслідування відносно нього здійснюється в окремому провадженні. Вказавши в обвинувальному акті прізвище ОСОБА_9 , як співучасника вчинення злочину, орган досудового розслідування мав би виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити його повні анкетні дані.

За таких обставин, на думку суду, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначається як співучасник скоєння кримінального правопорушення особа, щодо якої виділені матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження, не представляється за можливе реалізувати її право на особисту присутність в судовому засіданні зокрема та право на захист загалом. Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом, на справедливий судовий розгляд. Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Тому, такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є неприпустимим, оскільки містить посилання на вчинення злочинів у співучасті з особою, яка не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні та вказують на порушення вимог Конституції України та КПК України.

Відповідно до положень ст. 109 КПК України - реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

В порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, у долученому до обвинувального акту Реєстрі матеріалів досудового розслідування не в повному обсязі зазначені процесуальні дії та процесуальні рішення, проведені та складені в ході досудового розслідування, зокрема, щодо прийнятих слідчим процесуальних рішень. Так в реєстрі міститься відомість про складання обвинувального акту 29.01.2018 року та 31.07.2018 року, однак до суду надійшов обвинувальний акт від 31.07.2018 року, і не зрозуміло, що це за обвинувальний акт від 29.01.2018 року. З реєстру можна лише прослідкувати, що в строк між складаннями вказаних обвинувальних актів проводилися процесуальні дії пов`язані з досудовим розслідуванням, а саме змінювалася підозра обвинуваченим, вручалися пам`ятки про процесуальні права та обов`язки обвинуваченим, повідомлялося про завершення досудового розслідування, надавався доступ до матеріалів досудового розслідування, і всі ці дії проводилися після завершення досудового розслідування і складання обвинувального акту від 29.01.2018 року, що є не припустимим з огляду на положення КПК України.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, ч.3 ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002164від 28.12.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч. 2 ст.206 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.206 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.2 ст.206 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1