ЧЕРКАСЬКІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/122/19 ЄУНСС 707/1243/17 Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст.125, ч.4 ст.296 КК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі за участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченогоОСОБА_9
захисникаОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 15.03.2019 року, яким

ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мошни, Черкаського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою юридичною освітою, працюючого охоронником на ПП КБ «Лідер», не одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей 2007 року народження, 2015 року народження та 2018 року народження, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

виправдано у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в зв`язку з відсутністю складу злочину.

Процесуальні витрати в сумі 2676 грн. 96 коп. віднесені за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 , обвинувачується в тому, що він, 20.04.2017 близько 18 години, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю наніс два удари кулаками правої та лівої руки в область голови потерпілого ОСОБА_11 , після чого взявши мисливську гладкоствольну рушницю марки «Escort Aimguard», яку до цього зберігав вдома за вищевказаною адресою та продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, здійснив три постріли, один з яких в повітря, другий в землю та третій в підлогу кухонної кімнати будинку, тим самим залякуючи потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і грубо порушуючи громадський порядок та встановленні в суспільстві норми та правила поведінки. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/879 від 25.05.2017 виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді крововилив, садно м`яких тканин обличчя, травматичний набряк м`яких тканин обличчя та носа, крововилив вушної раковини, крововилив та травматичний набряк м`яких тканин лівого плечового суглобу- відносяться до легких тілесних ушкоджень та вказані тілесні ушкодження, могли виникнути при вищевказаних обставинах.

Дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В ході розгляду справи, в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ч.1 ст.125 КК України було закрито.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні вважає даний вирок суду незаконним, який підлягає до скасування через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому вказує, що в основу свого рішення районний суд поклав виключно показання ОСОБА_14 . Однак вважає, що до показів обвинуваченого ОСОБА_9 слід відноситись критично, оскільки вони були непослідовні та неодноразово змінювались.
Зокрема, про неправдивість показів обвинуваченого свідчить і протокол огляду місця події від 20.04.2017 року згідно якого, поблизу будівлі яка межує з житловим будинком на відстані близько 5 м. на землі виявлено одну гільзу чорного кольору з маркуванням 12 калібр, у вітальній кімнаті будинку на відстані близько 20 см. від стіни виявлено дві резинові кулі сірого кольору, в кухні будинку на підлозі виявлено дві резинові кулі сірого кольору, а також овальні картонні частини патрону в кількості 7 шт.
Вказане свідчить, що обвинуваченим ОСОБА_9 було здійснено не менше ніж п`ять пострілів з рушниці, з яких чотири - постріли у будинку, один - постіл на вулиці.
В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_9 вказує про те, що здійснив лише два постріли, один з яких у вітальній кімнаті, інший на вулиці.
Відповідно до висновку експерта №02-01/690 від 21.04.2017 у потерпілого ОСОБА_11 мали місце ушкодження: крововилив, садно м`яких тканин обличчя, травматичні набряки м`яких тканин обличчя та носа, крововилив лівої вушної раковини, крововилив та травматичний набряк м`яких тканин лівого плечового суглобу. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному у постанові про призначення експертизи та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У зв`язку з викладеним вважає, що у діях обвинуваченого ОСОБА_9 наявні ознаки особливої зухвалості та вчинення кримінального правопорушення із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Просить ухвалити обвинувальний вирок, яким засудити ОСОБА_14 за ч.4 ст.296 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст..75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, доводи потерпілої ОСОБА_12 , яка просила рішення суду першої інстанції залишити в силі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі і прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши у кримінальній справі стосовно ОСОБА_9 за клопотанням прокурора часткове повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а в діях ОСОБА_9 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_14 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України не визнав. Пояснив, що 20.04.2017 року в нього з дружиною ОСОБА_12 виник сімейний конфлікт в ході якого вони штовхали та ображали один одного. В цей час до їхнього будинку зайшов брат дружини ОСОБА_11 , з яким в нього теж виник побутовий конфлікт, в ході якого він вимагав щоб ОСОБА_11 покинув територію домоволодіння. Коли ОСОБА_11 відмовився добровільно вийти з будинку, він взяв рушницю та сподівався що ОСОБА_11 злякавшись все ж вийде з будинку, проте останній в цей час почав хвататись руками за рушницю та намагався її відібрати і в цей час відбувся постріл. Після пострілу він поставив рушницю, вони з ОСОБА_11 вийшли з будинку та біля входу продовжили суперечку. Він намагався вигнати ОСОБА_11 з території домоволодіння, для цього з метою його налякати, він знов повернувся до будинку, взяв рушницю, та вийшовши з будинку здійснив два постріли. Завдати будь яких тілесних ушкодженнь ОСОБА_11 за допомогою рушниці він не хотів. Брав рушницю та здійснював постріли з метою налякати ОСОБА_11 щоб останній залишив територію його домоволодіння. Під час конфлікту на території домоволодіння був лише він, його дружина ОСОБА_12 , та її брат ОСОБА_11 .

Також, під час апеляційного розгляду були допитані потерпілі: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що в день пригоди, яка сталася 20.04.2017 року, він був добре п`яний, коли до нього зателефонувала його сестра ОСОБА_12 та повідомила що в неї з ОСОБА_9 виник конфлікт, та попросила його прийти. Він прийшов до них додому, ОСОБА_9 почав його виганяти з свого помешкання, в ході конфлікту ОСОБА_9 взяв рушницю і декілька раз вистрелив вгору. ОСОБА_9 йому тілесних ушкоджень не наносив і претензій до нього немає. Тілесні ушкодження, які в нього виявлені були йому завдані раніше іншою особою. Крім того потерпілий пояснив, що писав заяву в суд про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України стосовно ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що 20.04.2017 року у неї був конфлікт з чоловіком ОСОБА_9 . Вона зателефонувала своєму брату ОСОБА_15 , який пізніше прийшов до них. Між братом та чоловіком ОСОБА_14 виник теж конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 на повір`ї здійснив декілька пострілів з своєї рушниці, а саме на вулиці один постріл вгору, один в будинку в підлогу. Тілесних ушкоджень ОСОБА_9 нікому не завдавав. Поліцію вони не викликали, хто викликав поліцію їй невідомо. Заяву в поліцію не писали, зі змістом не знайома, а тільки підписали. Також пояснила, що писала заяву в суд про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України стосовно ОСОБА_9 .

Покази свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 не вказують на ґрунтовні обставини, які б доводили винуватість ОСОБА_14 у висунутому обвинуваченні.

Хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, передбачає покарання передбачене ч.4 ст.269 КК України.

Згідно з п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство» при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.
Суд також враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 04.10.2012 р. у справі № 5-17кс12, згідно з яким в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
На відміну від злочинів проти особи, коли кримінально карані дії супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, зазначені дії як хуліганство кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність мотиву ОСОБА_14 щодо грубого порушення громадського порядку з особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Проаналізувавши положення ст.296 КК України, колегія суддів приходить до висновку про вчинення дій ОСОБА_19 на грунті особистих неприязних відносин між ним та потерпілими.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_14 відсутні такі кваліфікуючі ознаки, як особлива зухвалість чи винятковий цинізмом, тому його дії неможливо кваліфікувати, як суспільно небезпечне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_14 , тілесних ушкоджень потерпілим не спричинив, а вчинив дії на грунті особистих неприязних відносин між ним та потерпілими, що не є хуліганством, при цьому громадського порядку та спокою інших громадян він не порушував, тому в діях ОСОБА_14 відсутній склад інкримінованого органами досудового розслідування кримінального правопорушення.
Колегія суддів врахувавши положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обовязковою до застосування на території України, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_14 відсутній склад злочину, передбачений ч.4 ст.296 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б в своїй сукупності підтвердили вказане кримінальне правопорушення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 15.03.2019 року, яким ОСОБА_9 виправдано за ч.4 ст.296 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя

Судді