Провадження № 1-кс/201/5595/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2

за участі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська скаргу ОСОБА_4 про касування повідомлення про підозру у кримінальному провадження № 0000672 від 30 травня 2018 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 11 вересня 2019 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська зі скаргою, у якій просить скасувати повідомлення йому про підозру від 28 травня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000672 від 30 травня 2018 року; зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №0000672 від 30 травня 2018 року вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про дату та час повідомлення ОСОБА_4 про підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України. В обґрунтування скарги посилався на набрання чинності положеннями ч. 4 ст. 216 КК України.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 11 вересня 2019 року справа була передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.
Від прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він також просив суд відмовити у задоволення вимог ОСОБА_4 посилаючись на те, що аналогічна скарга ОСОБА_4 на повідомлення йому про підозру розглянута по суті Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська і ухвалою від 13 вересня 2019 року відмовлено у її задоволенні.
Слідчий суддя, вислухавши представника заявника, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вимоги скарги ОСОБА_4 полягають у скасуванні повідомлення йому про підозру від 28 травня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000672 від 30 травня 2018 року і зобов`язані прокуратурі Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №0000672 від 30 травня 2018 року вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про дату та час повідомлення ОСОБА_4 про підозру за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Також судом встановлено, що 30 серпня 2019 року у справі № 932/13810/19 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська постановлена ухвала, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 про скасування повідомлення йому про підозру у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими до виконання.

Кримінальним процесуальним кодексом України не врегульовано, які рішення має приймати слідчий суддя у разі, якщо питання, які підіймає заявник у своїй скарзі на дії слідчого або прокурора вже були предметом розгляду в суді та за якими вже було прийнято відповідне процесуальне рішення, що набрало законної сили.

Натомість, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься обов`язковість судових рішень.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 4 та 5 ст. 9 КПК України передбачено, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26 липня 2012 року та у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому встановивши, що доводи, викладені у скарзі ОСОБА_4 , вже були предметом судового дослідження і щодо них прийнято рішення по суті, яке набрало законної сили та є чинними, слід дійти висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні цієї скарги.

Доходячи до такого висновку слід врахувати, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 2, 25, 28, 77, 276-279, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_4 про касування повідомлення про підозру у кримінальному провадження № 0000672 від 30 травня 2018 року та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1