Справа № 467/1030/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000296 від 02.08.2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушка Ульянівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, освіта середня спеціальна, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, офіційно не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, освіта середня спеціальна, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 01 серпня 2019 року близько 19 години 15 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_4 , у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел завдати фізичного болю ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, з метою завдання фізичного болю ОСОБА_6 , ОСОБА_5 наніс один удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_6 завдавши останньому фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_4 наніс один удар правою рукою в область обличчя ОСОБА_6 завдавши останньому фізичного болю і не спричинивши тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини скоєння ним кримінального правопорушення та суду показав, що дійсно у вечірній час 01 серпня 2019 року, разом із ОСОБА_4 приїхали до місця проживання ОСОБА_6 , де біля будинку останнього за АДРЕСА_4 , з метою з`ясування відносин із ОСОБА_6 щодо того, що останній ображає свою матір, він правою рукою один раз вдарив в область обличчя ОСОБА_7 . Обвинувачений розкаявся у вчиненому, запевнив суд, що більше не вчинятиме протиправних дій, готовий понести покарання за вчинений ним злочин відносно ОСОБА_6 .

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини скоєння ним кримінального правопорушення та суду показав, що дійсно у вечірній час 01 серпня 2019 року, приїхали разом із ОСОБА_5 до місця проживання ОСОБА_6 з метою захиститись за його матір, яку він ніби то ображає, тому не розібравшись чи дійсно такий факт мав місце, раптово правою рукою один раз вдарив в область обличчя останнього. Обвинувачений розкаявся у вчиненому, запевнив суд, що більше не вчинятиме протиправних дій, готовий понести покарання за вчинений ним злочин відносно ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав суду, що дійсно у вечірній час 01 серпня 2019 року до нього додому приїхали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . В ході раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_5 правою рукою один раз вдарив його в область обличчя, а після ОСОБА_4 теж один раз ударив його правою рукою в область обличчя. Претензій до обвинувачених не має, оскільки він з ними примирився.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 погодилися з клопотанням прокурора та просили визнати недоцільним дослідження доказів в повному обсязі, так як повністю погоджуються із встановленими досудовим розслідуванням обставинами справи.

Покази обвинуваченихОСОБА_5 та ОСОБА_4 надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій.
За таких обставин, суд переконався, що обвинуваченіОСОБА_5 та ОСОБА_4 вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, в суду відсутні сумніви в добровільності їх позицій, і у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують осіб обвинувачених. При цьому, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дане джерело доказів в сукупності з показаннями обвинувачених та потерпілого, враховуючи, що вони отримані у спосіб і у порядку, що передбачений кримінальним процесуальним законом України, принаймні, протилежного сторонами не доведено, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, зокрема, щодо часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, а також наявності та спрямованості умислу обвинувачених.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом.

З огляду на наведене, суд вважає, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений, має одну неповнолітню дитину, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті є сприятливою та обвинувачений має належні соціальні зв`язки. Також, суд враховує спосіб життя обвинуваченого, те що він добре характеризується за місцем проживання, постійного місця роботи не має, висновок органу пробації щодо ОСОБА_5 про можливість виправлення його без позбавлення або обмеження волі на певний строк, за яким ОСОБА_5 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві, думку потерпілого, який не бажав йому призначення суворої міри покарання та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 126 КК України, із застосуванням випробування, відповідно до ст. 75 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст. 65 КК України.

Так, обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Так, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно не одружений, виховує чотирьох неповнолітніх дітей, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті є сприятливою та обвинувачений має належні соціальні зв`язки. Також, суд враховує спосіб життя обвинуваченого, те що він добре характеризується за місцем проживання, постійного місця роботи не має, висновок органу пробації щодо ОСОБА_4 про можливість виправлення його без позбавлення або обмеження волі на певний строк, за яким ОСОБА_4 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві, думку потерпілого, який не бажав йому призначення суворої міри покарання та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 126 КК України, із застосуванням випробування, відповідно до ст. 75 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст. 65 КК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченим не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Речові докази відсутні. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_5 визнати винуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1