КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року,

за участі: прокурора потерпілої її представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 , та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :13:009:0171; :13:009:0173; :13:009:017; :13:009:0182; :13:009:018.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року, в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :13:009:0171, площею 0, 25 га, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.

Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що ОСОБА_6 як власника земельної ділянки не повідомлено про розгляд клопотання про накладення арешту, ухвалу про арешт постановлено без його виклику. Станом на дату звернення із апеляційною скаргою, ОСОБА_6 не отримано копію ухвали про арешт, відповідно, перебіг строків на апеляційне оскарження ще не розпочався, а тому ОСОБА_6 звертається з цією апеляційною скаргою в межах строків, визначених законом.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, такою, що суперечить нормам кримінального процесуального закону, а також загальним правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження та завданням кримінального провадження.
На думку апелянта, при постановленні ухвали про арешт слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність достатніх підстав того, що земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та можливості використання її як речового доказу.

Окрім того, право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку виникло на підставі договору купівлі-продажу № 7-532 від 16 червня 2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181247953 від 17 вересня 2019 року, який укладений з власником земельної ділянки ОСОБА_12 та посвідчений нотаріально, тому він є добросовісним набувачем вказаного майна, а слідчим суддею при накладенні арешту порушено вимоги ст. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України.
В ухвалі слідчого судді не наведено доводи в обґрунтування задоволення клопотання слідчого, що суперечить ч. 2 ст. 127 КПК України, ОСОБА_6 не перебуває у статусі підозрюваного або обвинуваченого.
Оскільки дана ухвала оскаржена в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номерам :13:009:0171, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КГІК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарг, а щодо інших земельних ділянок на які накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості арешту колегією суддів не вирішується.

Адвокат ОСОБА_5 , яка подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 , у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча її повідомлено у встановленому законом порядку, 03 грудня 2019 року направила клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Оскільки з матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею без участі ОСОБА_6 та його представника, копію ухвали від 15 лютого 2018 року йому не направлено, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Обухівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному, відомості про яке 06 березня 2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000428, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 23 жовтня 1997 року ОСОБА_13 та її матері ОСОБА_14 виділено дві земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Право власності на дані земельні ділянки посвідчує Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №097881 відповідно до якого власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_13 від 25 лютого 1998 року та Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №097880 відповідно до якого власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_14 від 25 лютого 1998 року.
Також, відповідно до зведеного плану суміжних ділянок, межі земельних ділянок з кадастровими номерами №:13:009:0173 та :13:009:0175 співпадають із земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_13 .
Допитана у якості потерпілої ОСОБА_13 пояснила, що 23 жовтня 1997 року їй було виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дані земельні ділянки посвідчує Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ АДРЕСА_3 . 18.05.2017 року їй зателефонував чоловік, який повідомив що його зовуть ОСОБА_15 , та що він являється сусідом по земельним ділянка в с. Підгірці та повідомив, що йому пропонують придбати земельні ділянки, які належать їй та її матері ОСОБА_14 на праві приватної власності після чого цей чоловік вислав кадастрові номери земельних ділянок, які по межам співпадають із земельними ділянками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а саме: №:13:009:0172, №:13:009:0171, №:13:009:0173, №:13:009:0174, №:13:009:0175, №:13:009:0182, №:13:009:0183. Також ОСОБА_13 повідомила, що ні вона ні її матір договорів купівлі продажу на дані земельні ділянки не укладали.

Допитана як потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що 23 жовтня 1997 року їй виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану земельну ділянку посвідчує Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №097881 АДРЕСА_1 . 18.05.2017 року її донці ОСОБА_13 зателефонував чоловік, який повідомив що його зовуть ОСОБА_15 , та що він являється сусідом по земельним ділянка в с. Підгірці та повідомив, що йому пропонують придбати земельні ділянки, які належать їй та її донці ОСОБА_13 на праві приватної власності після чого цей чоловік вислав кадастрові номери земельних ділянок, які по межам співпадають із земельними ділянками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а саме: №:13:009:0172, №:13:009:0171, №:13:009:0173, №:13:009:0174, №:13:009:0175, №:13:009:0182, №:13:009:0183. Також ОСОБА_14 повідомила, що ні вона ні її матір договорів купівлі продажу на дані земельні ділянки не укладали.

Аналогічні покази надала потерпіла ОСОБА_14 .
13 лютого 2018 року слідчий слідчого відділу Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , за погодженням прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 , звернувся до Обухівського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами №:13:009:0171, №:13:009:0172, №:13:009:0173, №:13:009:0174, №:13:009:0175, №:13:009:0182, №:13:009:0183.
Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року вказане клопотання задоволено частково.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000428, в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером №:13:009:0171, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, щовказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, а тому на нього необхідно накласти арешт.

Крім того, як встановила колегія суддів, зазначене майно у даному кримінальному провадженні 10 січня 2018 року визнано речовим доказам відповідно до постанови слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 (а.п. 58-60).

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність ОСОБА_6 , з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 не перебуває у статусі підозрюваного або обвинуваченого, не спростовують висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених частиною 2 статті 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Окрім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею порушено вимоги ст. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, оскільки факт правомірності набуття права власності земельної ділянки ОСОБА_6 органом досудового розслідування не встановлено, досудове розслідування кримінального провадження фактично не проведено, а постанову слідчого про його закриття, скасовано.
На підтвердження цього, у судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор надав копію постанови від 27 листопада 2019 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження.
Інші доводи, на які посилається представник в апеляційній скарзі, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами судового провадження.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року.

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року в частині задоволення клопотання слідчого слідчого відділу Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_11 , та накладено арешту на земельну ділянку з кадастровим номерам :13:009:0171, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/6395/2019 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_1