Справа № 676/6633/18
Провадження № 1-кп/676/523/19
УХВАЛА
21 листопада 2019 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши на підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України (в редакції від 18.02.2016 року),
ВСТАНОВИВ:
Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Сторона захисту погодилась з позицією прокурора.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, окрім іншого, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу ч.2 ст.9 КПК України передбачає обовязок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона), форму вини, мотив та мету вчинення правопорушення, та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Крім того, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві», суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у пункті 3 (а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно й детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Позицією Верховного Суду України, висловлено у постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Проте, всупереч вищевказаним вимогам чинного законодавства України, конвенційним нормам та практиці Європейського суду з прав людини фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладено неповно та суперечливо, що призводить до порушення права обвинуваченого ОСОБА_4 бути негайно й детально проінформованим про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Так, при викладені фактичних обставин та формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України сторона обвинувачення зазначила, що за період квітня 2017 року по грудень 2017 року організованою групою в складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в приміщеннях підпільних цехів незаконно виготовлено, транспортовано та збуто алкогольних напоїв орієнтовано в кількості 121,5 т на загальну суму 2500 тис. грн., за період січня 2018 по березень 2018 року орієнтовано в кількості 23,2 т на загальну суму 297,4 тис. грн.
Поряд з цим, під транспортуванням підакцизних товарів розуміються будь-які дії з їх переміщення будь-яким транспортом з одного місця в інше на території України. Збут підакцизних товарів будь-яке їх умисне відчуження, оплатне чи безоплатне: продаж, обмін, дарування, передача в борг і в рахунок погашення боргу, відшкодування завданих збитків тощо.
Проте, в обвинуваченні не конкретизовано яким саме чином було транспортовано вказані підакцизні товари, з якого і в які місця, коли саме та як, а також не зазначено у якій формі було збуту такі товари, оплатно чи безоплатно, кому саме такі товари були збуті. Не конкретизовано відносно яких саме видів алкогольних напоїв та якої кількості були вчиненні такі дії.
Більш того, як зазначено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» кожною частиною ст. 204 КК передбачено самостійний склад злочину, тому за наявності підстав дії винної особи мають кваліфікуватися за сукупністю цих злочинів.
Проте, при формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України стороною обвинувачення зазначаються одні й ті ж діяння без конкретизації того, які-саме дії із зазначених стороною обвинувачення передбачають самостійний склад злочину та які слід кваліфікувати за відповідною частиною ст.204 КК України.
Також, як убачається з обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення містять посилання на вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому злочинів у співучасті з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що суперечить правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Постанові ВСУ від 03.03.2016 року у справі №5-347кс15, положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенство права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки зазначення цих обставин у обвинувальному акті, порушує права та свободи інших осіб.
Разом з цим, чинний КПК України, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.
Так, відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Як встановлено із обвинувального акту обвинувальні вироки відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прізвища яких зазначенні в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 , як співучасників вчинених злочинів судами не ухвалювалися.
З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_4 недвозначно вказує на співучасть ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України, є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджується про винуватість вказаних осіб у вчиненні зазначених злочинів у співучасті з ОСОБА_4 .
Викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 обставини, які стосуються інших осіб, не можуть вважатися встановленими щодо цих осіб і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно останніх.
На думку суду виклад в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинувачених особами, які фактично на даний час тільки є обвинуваченими у інших кримінальних провадженням, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.
З огляду на конституційно-правову та кримінальну процесуальну засаду презумпції невинуватості, беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.
Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК України, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347кс15, вказують на те, що обставини скоєння кримінального правопорушення іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.
Таким чином, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства та порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При цьому, на думку суду, виклад фактичних обставин інкримінованих обвинуваченим злочинів є можливим без ідентифікації в обвинувальному акті певних осіб, які за версією органу досудового розслідування вчинили ці злочини у співучасті з ОСОБА_4 .
Наведене порушення свідчить про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 21, 22, 291 КПК України, слід визнати істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а з урахуванням положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.
При цьому, при поверненні обвинувального акта прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Враховуючи вище наведене, обвинувальний акт у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України необхідно повернути прокурору.
Керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст.369372, 376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України (в редакції від 18.02.2016 року) повернути прокурору.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя