Справа №635/4837/19
Провадження по справі № 1-в/635/501/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Богодухівського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахований строк попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2016 року по 12 квітня 2017 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 рокув строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахований строк попереднього ув`язнення з 12 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 19 жовтня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року в строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахований строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 19 жовтня 2017 року відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 12 жовтня 2016 року.

Кінець строку відбування покарання 05 квітня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , він з 10 листопада 2017 року відбуває строк покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», має два заохочення, стягнень не має. Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 та погодженої із в.о. заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 від 09 липня 2019 року, засуджений характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги; приймає активну участь у роботі самодіяльних організацій та відноситься з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт»; підтримує соціально-корисні зв`язки з сестрою шляхом листування, телефонних розмов та посилок, стосунки доброзичливі. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_4 у період часу з січня 2019 року по червень 2019 року був працевлаштований до цехів №1 та №2, де виконував роботи з виготовлення візка, складових меблів, деталей до тракторів, нестандартних виробів та навантажувального обладнання, за що отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_4 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)23 квітня 2003 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік,

2)23 липня 2004 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 07 лютого 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 7 днів,

3)12 березня 2009 року Богодухівським районним судом Харківської області за ст. 395, ч. 1 ст. 71 КК України до 11 місяців позбавлення волі, звільненипй 12 лютого 2010 року за відбуттям строку покарання;

4)23 червня 2011 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 03 лютого 2016 року за відбуттям строку покарання:

5)12 квітня 2017 року Богодухівьким районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Отже, засуджений має п`ять судимостей здебільшого за злочини проти власності.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року за вчинення злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, вчинив зазначені злочини у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, також обставиною, що обтяжує покарання, визнано рецидив злочинів.

При цьому, суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23 липня 2004 року та звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2003 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період умовно-дострокового звільнення та іспитового строку вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 12 жовтня 2016 року, з 14 жовтня 2016 року тримався в Харківській установі виконання покарань №27, де характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався. З 14 жовтня 2016 року відбуває покарання в Темнівській виправній колонії №100 і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, які були застосовані рішенням дисциплінарної комісії за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці 10 жовтня 2018 року та 15 квітня 2018 року, що не може свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Згідно Витягу з протоколу №5 від 30 січня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, які не довела свого виправлення.

Після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення, до останнього застосовано лише одне заохочення.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_4 був працевлаштований в установі у період часу з січня 2019 року по червень 2019 року, тобто всього шість місяців за весь час відбування покарання.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року.
Також суд враховує наступне.
Положеннями ч.2 ст.81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки, тобто активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання тощо. Сумлінне ставлення до праці полягає в добросовісному ставленні до виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Особа повинна брати участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь у підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця).
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо ставлення засудженого до праці, його відношення до виконання робіт за місцем працевлаштування, залучення засудженого до робіт із благоустрою території установи, що свідчить про відсутність такої правової підстави для застосування до засудженого ст. 81 КК України як сумлінне ставлення до праці.

Окрім іншого, суд враховує ту обставину, що не зважаючи на участь засудженогоу реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», як свідчить характеристика на засудженого, до реалізації такої програми засуджений ставиться без зацікавленості.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» свідчать лише про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 30 серпня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1