ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/101/19Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Справа № 711/2570/18 Категорія: ч.ч.1, 2 ст.185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6
особи, стосовно якої відмовлено в застосуванні примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
законного представника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, ОСОБА_10 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.02.2019 року, якою відмовлено в застосуванні примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 1) 16.06.2000 р. Соснівським районним судом м. Черкаси за ст.ст. 140 ч.2, 145 ч.1, 42 КК України (1960) до позбавлення волі строком 3 роки, звільненого 27.09.2002 р. умовно-достроково на 2 роки 10 днів на підставі постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 27.09.2002 року; 2) 22.11.2006 р. Соснівським районним судом м. Черкаси за ст. 152 ч.3 КК України до позбавлення волі строком 9 років, звільненого 29.05.2015 р. у зв`язку з відбуттям покарання, мешканця АДРЕСА_1 ,
у зв`язку з недоведеністю вчинення ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 і ч.2 ст.185 КК України, та закрито кримінальне провадження,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12.02.2019 р. відмовлено в застосуванні примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 і ч.2 ст.185 КК України, та закрито кримінальне провадження. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 .
За версією сторони обвинувачення ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння за наступних обставин.

Близько 17 год. 38 хв. 22 лютого 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в м.Черкаси, бульвар Шевченка,385, таємно викрав чуже майно, що належить фізичній особі-підприємцю потерпілій ОСОБА_11 , а саме балик із свинини масою 3,630 кг. ціною 155 грн. 15 коп. за кілограм вартістю 563 грн. 19 коп., який сховав під куртку і виніс за касову зону, не сплачуючи його вартості, чим вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна.

Також біля 17 год. 22 хв. 24 лютого 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Делікат+», розташованого в м.Черкаси, бульвар Шевченка,385, повторно таємно викрав чуже майно, що належить фізичній особі-підприємцю потерпілій ОСОБА_11 : балик із свинини масою 2,994 кг. ціною 155 грн. 15 коп. за кілограм вартістю 464 грн. 52 коп., сир ваговий «Король Гурман» за ціною 222,40 грн. за кілограм вагою 0,592 кг. на суму 131 грн. 66 коп., 0,828 кг. мандаринів за ціною 26,99 грн. за кілограм на суму 22 грн. 35 коп., а всього на суму 618 грн. 53 коп., які сховав під куртку і виніс за касову зону, не сплачуючи його вартості, чим вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

За висновками амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 на період часу до якого відноситься скоєння суспільно небезпечних діянь, і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням, через що не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Рішення про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру суд першої інстанції мотивував тим, що дані, які містяться в акті інвентаризації, є суперечливими і жодним чином не доводять того, яка кількість балику і на яку суму була викрадена в конкретні дні, і що цей балик був викрадений ОСОБА_7 . Виявлені неточності інформації, яка міститься в цьому документі, викликають сумнів у його достовірності.

В ухвалі районного суду зазначено, що жодних переконливих доказів вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 і ч.2 ст.185 КК України, суду не надано, а тому суд застосував аналогію закону, а саме положення ч.4 ст.17 КПК України про те, що усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тому вважає недоведеним вчинення ОСОБА_7 вказаних суспільно небезпечних діянь.

Не погоджуючись з ухвалою суду та вважаючи її незаконною, прокурор, який брав участь у суді першої інстанції, ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.02.2019 р. стосовно ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Просить повторно дослідити докази, а саме: допитати представника потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відношення про суму завданих збитків, відомість про результати інвентаризації, акт проведеної ревізії, протоколи впізнання за участі свідків від 12.03.2018 р., DVD-R диск з відеозаписом з камер спостереження магазину «Делікат+» та винести нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру. Цивільний позов представника потерпілого задовольнити повністю.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд всупереч вимог кримінального процесуального закону проявив упередженість та необ`єктивність, не взявши до уваги покази потерпілої сторони, яка вказала на те, що саме ОСОБА_7 вчинив крадіжки 22.02.2018 р. та 24.02.2018 р. в магазині «Делікат+», зазначивши при цьому найменування товару, кількість викраденого майна та суму завданих збитків. Поза увагою суду залишився досліджений в судовому засіданні протокол впізнання за фотокартками від 21.11.2016 р., відповідно до якого свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка 22.02.2018 р. та 24.02.2018 р. здійснила крадіжки в магазині «Делікат+». Крім того, апелянт зазначає, що суд дослідив речовий доказ (диск з відеозаписом) подій за участю ОСОБА_7 за 22 та 24 лютого 2018 року в магазині «Делікат+», лише в частині ідентифікації особи ОСОБА_7 . Крім того, в ході судового розгляду було допитано представника потерпілого, проте суд не взяв до уваги покази потерпілої сторони, і про них не згадав в ухвалі. Зазначає, що судом не враховано та не надано належної оцінки даним, що характеризують особу ОСОБА_7 , зокрема те, що він неодноразово судимий, а тому вважає, що суд побудував своє рішення на неперевірених, необґрунтованих та невмотивованих доказах, фактично не оцінивши докази обвинувачення, не навівши достатнє їх обґрунтування в сукупності з іншими доказами та мотивів, з яких деякі докази було відкинуто.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, думку ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 , які вважали, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, просили її залишити без змін, провівши частково повторне дослідження доказів за клопотанням прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Так, на розгляді суду першої інстанції перебувало кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України.

Згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2018 змінено порядок розгляду кримінального провадження і продовжено судовий розгляд згідно з правилами, зазначеними в гл.39 КПК України, якою передбачено розгляд кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру.
Розглянувши дане кримінальне провадження відповідно до вимог статей 93,94 КПК України, суд першої інстанції встановив, що відсутні жодні переконливі докази вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1, ч.2 ст.185 КК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відмову у застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

В суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора були повторно досліджені наступні докази:

- відношення про суму завданих збитків від 01.03.2018, підписане ФОП ОСОБА_11 , в якому викладено найменування, кількість та ціна продукції, які, на думку потерпілої, було викрадено ОСОБА_7 ;

- відомість про результати інвентаризації, згідно якої нестача балику зі свинини торгової марки «Зоря» склала 7,620 кг на суму 1182 грн. 24 коп. Проте, згідно даних цієї відомості залишок маси балику складав 22,448 кг, згідно інвентаризації маса балику склала 14,868 кг, тобто нестача становить 7,58 кг (22,448-14,868 = 7,58). Однак, маса нестачі у відомості та акті інвентаризації вказана 7,620 кг. Натомість, ОСОБА_7 орган досудового розслідування вміняв викрадення балику зі свинини в кількості 6,624 кг. Таким чином, маса балику свинного торгової марки «Зоря», нібито викраденого ОСОБА_7 , є значно меншою, ніж виявлена в магазині нестача даного товару, що, на думку колегії суддів, свідчить про те, що нестача даного товару могла виникнути в результаті заволодіння ним іншими особами, на що звертав увагу суд першої інстанції у своєму рішенні;

- акт проведеної ревізії від 01.03.2018, згідно якого по позиції «Балик Свинний» торгової марки «Зоря», була виявлена нестача в розмірі 7,62 кг. Однак, з даного акту неможливо встановити, коли саме виявлено нестачу, оскільки акт виконаний після спливу тижня з моменту вчинення першого епізоду викрадення продукції;

- протоколи впізнання за участю свідків від 12.03.2018, згідно яких свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_7 ;

- переглянуто DVD-R диск з відеозаписом з камер спостереження магазину «Делікат+», згідно якого видно, що особа візуально схожа на ОСОБА_7 була в в магазині «Делікат+» 22 та 24 лютого 2018 року та проводила якісь дії з різними продуктами, проте, що саме ця особа робила та з якими продуктами, з даного відеозапису встановити неможливо;

- досліджено заяву ОСОБА_7 стосовно викраденого ним майна, в якій він повідомив, що не перший раз викрадає м`ясну продукцію з магазину, зокрема, 22.02.2018 та 24.02.2018.

Проте, безпосередньо допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_7 пояснив, що жодних продуктів 22 та 24 лютого 2018 року в магазині «Делікат+» не викрадав, на відеозапису з камер спостереження магазину «Делікат+» зафіксовано не його, а особу схожу на нього.

Колегія суддів враховує принцип безпосередності дослідження доказів в судовому засіданні, прописаний в ст. 23 КПК України, в зв`язку з чим критично оцінює заяву ОСОБА_7 , написану ним 01.03.2018, та надає перевагу показам, які він безпосередньо надав в судовому засіданні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, докази того, що ОСОБА_7 був затриманий з викраденим та у нього вилучалася ця продукція відсутні.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження апелянта про неврахування судом показів потерпілої сторони, згідно яких потерпіла зазначила, що саме ОСОБА_7 вчинив крадіжки 22.02.2018 р. та 24.02.2018 р. в магазині «Делікат+», вказала найменування товару, кількість викраденого майна та суму завданих збитків.

Так, судом досліджено відношення про суму завданих збитків від 01.03.2018, підписане ФОП ОСОБА_11 , в якому викладено найменування, кількість та ціна продукції, яку, на думку потерпілої, було викрадено ОСОБА_7 . Проте, дане відношення складено через тиждень після ймовірного викрадення продукції. Дані, які наведені у відношенні, є суперечливими в частині кількості нестачі продукції з фактичними обставинами справи та даними акту інвентаризації, з огляду на викладене вище.

Відповідно до ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відтак, суд першої інстанції належним чином дослідив та надав оцінку відношенню про суму завданих збитків, підписаному потерпілою.
Твердження апелянта про те, що суд залишив поза увагою, досліджений в судовому засіданні протокол впізнання за фотокартками від 21.11.2016 р., відповідно до якого свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_7 , як особу яка 22.02.2018 р. та 24.02.2018 р. здійснила крадіжки в магазині «Делікат+», колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_7 не був затриманий з викраденим, охоронці лише впізнали особу ОСОБА_7 по відеозапису з камер спостереження в магазині від 22.02. та 24.02.2018, що, проте, не свідчить про причетність ОСОБА_7 до викрадення продукції з магазину.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і доводи апелянта про недостатнє врахування такого речового доказу, як диск з відеозаписом подій за участю ОСОБА_7 за 22 та 24 лютого 2018 року в магазині «Делікат+», оскільки переглядом даного відеозапису встановлено лише особу візуально схожу на ОСОБА_7 , яка перебувала в магазині «Делікат+» 22.02. та 24.02.2018, але неможливо встановити, що саме вказана особа робила з продукцією в магазині, вид цієї продукції та її кількість.

Таким чином, дослідивши та оцінивши в суді апеляційної інстанції вищевказані докази у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, колегія суддів приходить висновку, що причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.ч.1, 2 ст.185 КК України , не доведена достатніми та належними доказами.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.3 ст. 513 КПК України, встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

Згідно з ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, а отже судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12.02.2019 року, якою відмовлено в застосуванні примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді