Справа № 443/1112/19
Провадження № 1-кп/456/419/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

представника потерпілого держави

в особі Управління соціального захисту

населення Жидачівської РДА ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працює, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України ,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 починаючи з 19.10.2017, 20.04.2018 та 10.10.2018 здійснював соціальний догляд за інвалідом І групи, тіткою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає в АДРЕСА_1 , на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 558 від 04.07.2004 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсацій фізичним особам які надають соціальні послуги», йому щомісячно виплачувались компенсаційні виплати в розмірі 15 % виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 15 вказаної постанови ОСОБА_4 зобов`язаний повідомляти Управління соціального захисту населення Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області про обставини, які можуть вплинути на умови призначення та виплати державних компенсацій особам, які здійснюють соціальний догляд за інвалідами І групи. Проте, ОСОБА_4 13.11.2017 виїхав за межі України на тимчасові заробітки до республіки Чехія та повернувся 08.12.2017, після чого 20.07.2018 виїхав за межі України на тимчасові заробітки до республіки Чехія та повернувся 11.08.2018, після чого 21.03.2019 виїхав за межі України на тимчасові заробітки до республіки Польща та повернувся 31.03.2019, і усвідомлюючи, що він не здійснює соціальний догляд за інвалідом І групи, тіткою ОСОБА_7 , яка потребує постійного стороннього догляду і не здатна до самообслуговування, ОСОБА_4 не подав до УСЗН Жидачівської РДА заяву про припинення отримання компенсаційних виплат за особою - інвалідом І групи. Таким чином, ОСОБА_4 з метою протиправного отримання бюджетних коштів, як державних компенсаційних виплат особі, яка здійснює соціальний догляд за інвалідом І групи, шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів, приховав відомості про нездійснення соціального догляду за інвалідом І групи ОСОБА_7 , у зв`язку з чим йому були безпідставно нараховані державні компенсаційні виплати як особі, яка здійснює соціальний догляд за інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, в період з 13.11.2017 по 08.12.2017 допомогу в розмірі 1458, 71 грн. та внески в розмірі 604, 08 грн., з 20.07.2018 по 11.08.2018 допомогу в розмірі 1318, 42 грн. та внески в розмірі 607, 69 грн., з 21.03.2019 по 31.03.2019 допомогу в розмірі 675, 52 грн. та внески в розмірі 325, 76 грн., на загальну суму 4990, 18 грн.

У кримінальному провадженні № 0000405 від 11.07.2019 17 липня 2019 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 510, 00 грн. Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 , у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Представник потерпілого ОСОБА_6 не заперечила щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України та розуміють наслідки затвердження такої, передбачені ст.473 КПК України. Вид та міра покарання у виді штрафу, передбачена санкцією ч.1 ст.190 КК України, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст.65-67 КК України. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. За умовами ч.1 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами виду і міри покарання.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 17 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000405 від 11.07.2019, укладену між заступником начальника Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 190 КК України, й призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510, 00 /п`ятсот десять/ грн.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1