У Х В А Л А
іменем України

30 серпня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зняття судимості,

у с т а н о в и в :

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2014 року ОСОБА_4 за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України - виправданий, а за сукупністю злочинів, передбачених частиною 4 статті 190 (із застосування статті 69 Кримінального кодексу України), частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України засуджений до позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 8 днів із позбавленням права обіймати виборні посади, та посади пов`язані з організаційною розпорядною та адміністративно-господарською діяльністю на строк 2 роки та конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області 19 червня 2014 року, вирок від 14 березня 2014 року скасований в частині засудження ОСОБА_4 за частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України, а провадження по справі закрито на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, та засуджено ОСОБА_4 за частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 8 днів із конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року рішення щодо ОСОБА_4 залишені без змін.

15.01.2019 засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про зняття з нього судимості.

На обґрунтування клопотання зазначив, що призначене покарання Зміївським районним судом Харківської області він відбув у повному обсязі 14 березня 2014 року. Посилаючись до статті 155 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений вказав на наслідки його засудження. Відповідно до статті 91 Кримінального кодексу України (в редакції, яка була чинною на період вчинення діяння) передбачено правові підстави зняття судимості, відповідно до якої особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 Кримінального кодексу України.

Таким чином, засуджений дійшов висновку, що він з 14.03.2018 має правові підстави для звернення до суду з клопотанням про зняття з нього судимості на підставі статті 91 Кримінального кодексу України (в редакції, яка була чинною на період вчинення діяння) та в порядку статті 538 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо свого виправлення засуджений зазначив, що за час, який сплинув після відбуття покарання, він усвідомив свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, його поведінка стала зразковою, про що свідчать характеристика ДУ "Харківський слідчий ізолятор", довідка Департаменту інформаційних технологій МВС України, довідка ДОП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 .

Після відбуття покарання з 2014 року працює головою СТ "Селекція", у 1987 році був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням, має державні нагороди.

На підставі викладеного, засуджений просив зняти з нього судимість за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14.03.2014.

Під час судового розгляду засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію засудженого. Вважав, що додаткове покарання у виді конфіскація майна належить вважати відбутим з дня направлення судом виконавчого листа на виконання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 мотивуючи тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про відбуття засудженим додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного:

Відповідно до статті 538 Кримінального процесуального кодексу України після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.

Статтею 88 Кримінального кодексу України визначено, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Особи, які були реабілітовані, визнаються такими, що не мають судимості.

Згідно пунктів 5, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №16 "Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості" передбачено, що відповідно до частини 1 статті 88 Кримінального кодексу України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Положення закону про судимість поширюються на весь строк відбування як основного, так і додаткового покарання, а у випадках, передбачених пунктами 5-9 статті 89, пунктами 2-4 частини 2 статті 108 Кримінального кодексу України, - і на певний строк після відбуття покарання.

При вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.

Відповідно до частини 3 статті 88 Кримінального кодексу України такими, що не мають судимості, визнаються особи, яких засуджено за вироком суду без призначення покарання або яких повністю звільнено від покарання, чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом. При цьому необхідно враховувати, що Кримінальним кодексом України від 2001 року декриміналізовано значну частину діянь, які за Кримінальним кодексом України 1960 року визнавалися злочинними.

Такими, що не мають судимості, визнаються згідно з частиною 4 статті 88 Кримінального кодексу України 2001 року також особи, яких було реабілітовано, тобто ті, яких визнано несправедливо репресованими в судовому або позасудовому порядку з поновленням в усіх правах, у тому числі на підставі Закону України від 17 квітня 1991 р. N 962-XII ( 962-12 ) "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до статті 91 Кримінального кодексу України якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу.

Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.

Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу.

Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним процесуальним кодексом України.

Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України" від 14.10.2014, було внесено зміни до статті 91 Кримінального кодексу України та після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: "2. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини".

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України №16 від 26.12.2003 "Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості" судам звернуто увагу на те, що дострокове зняття судимості відповідно до статті 91 чи частини 3 статті 108 Кримінального кодексу України з повнолітньої особи, яка відбула покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та з особи, що вчинила тяжкий або особливо тяжкий злочин у віці до 18 років і відбула за нього покарання у виді позбавлення волі, можливе тільки після закінчення не менше ніж половини строку погашення судимості, передбаченого статтею 89 Кримінального кодексу України, і лише за умови, що судом буде встановлено, що ця особа зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення. У такому випадку суддя виносить мотивовану постанову про дострокове зняття судимості. Зняття судимості є правом, а не обов`язком суду. Тому, якщо з урахуванням обставин справи суд дійде висновку, що особа не довела свого виправлення, він вправі відмовити у достроковому знятті судимості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 91 Кримінального кодексу України (в редакції від 02.03.2014) якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу.

Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14.03.2014 ОСОБА_4 за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України виправдано, а за сукупністю злочинів, передбачених частиною 4 статті 190 (із застосування статті 69), частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 8 днів із позбавленням права обіймати виборні посади, та посади пов`язані з організаційною розпорядною та адміністративно-господарською діяльністю на строк 2 роки та конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком задоволено цивільний позов Харківського міжрайонного прокурора та стягнуто з ОСОБА_4 на користь Кулінічівської селищної ради Харківського району Харківської області 23108 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Крім того, із засудженого ОСОБА_4 стягнуто судові витрати на проведення судових експертиз на загальний розмір 25714 грн 14 к. (т. 14 а. с. 154-160).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області 19 червня 2014 року, вирок від 14 березня 2014 року скасований в частині засудження ОСОБА_4 за частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України, а провадження по справі закрито на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, та засуджено ОСОБА_4 за частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 8 днів із конфіскацією всього належного йому майна. (т. 14 а. с. 219-224).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року рішення щодо ОСОБА_4 залишені без змін. (т. 15 а. с. 63-65).

Даними характеристики ДУ "Харківський слідчий ізолятор" підтверджується, що засуджений ОСОБА_4 06.10.2009 прибув до установи, а 12.03.2014 був звільнений з під варти в залі суду, за час тримання в установі мав 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Під впливом заходів виховного характеру переглянув свої ставлення до вимог режиму і змінив поведінку на кращу, до суспільно-корисної праці не залучався, конфліктів не мав, дотримувався правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. (т. 15 а. с. 90).

Даними довідки серія ІАА №0902856 Департаменту інформаційних технологій МВС України підтверджується, що засуджений ОСОБА_4 станом на 04.12.2018 інших злочинів не вчинив. (т. 15 а. с. 96).

Даними характеристики СТ "Селекція" підтверджується, що з 2014 року ОСОБА_4 є головою садівничого товариства, за час роботи проявив себе як кваліфікований фахівець, трудову дисципліну не порушував. (т. 15 а. с. 94).

З копій військового білету на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення серія НОМЕР_1 вбачається, що останній у 1987 році був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням. (т. 15 а. с. 91-93).

Інформацією старшого ДОП СППП Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області підтверджується, що ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 , де спиртні напої та наркотичні речовини не вживає, з сусідами підтримує дружні відносини, характеризується позитивно, компрометуючих матеріалів на його адресу не надходило. (т. 15 а. с. 95).

Водночас, відомості про те, що вирок в частині конфіскації майна засудженого, був виконаний в матеріалах справи відсутні.

Прокурором обґрунтовано стверджується про безпідставність доводів клопотання про зняття судомості через відсутність належного підтвердження виконання призначеного додаткового покарання.

За таких обставин, відсутні підстави для зняття судимості із засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 88, 89, 91 Кримінального кодексу України, статтею 91 Кримінального кодексу України (в редакції від 02.03.2014), статтею 538 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зняття судимості.

2. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1