В И Р О К
Іменем України

08.10.2019 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер 448/128/19
провадження №1-кп/448/67/19
Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження №0000007 від 09.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, востаннє судимого 13.07.2017 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.70 КК України до 1 року позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.11.2017 року вирок Мостиського районного суду Львівської області залишено без змін; постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 22.11.2018 року вищевказані вирок Мостиського районного суду Львівської області і ухвалу апеляційного суду Львівської області змінено: на підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 , звільнено від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції, з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 і п.4 ч.2 ст.76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

учасники справи:
прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_3 , 09.01.2019 року о 00:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись по вул.Сагайдачного, 20-а в м.Судова Вишня, Мостиського району Львівської області, поблизу кафе-бару ПП «Будзин», маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме транспортним засобом автомобілем марки «FORD Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, належного ОСОБА_5 , вартістю 51279, 71 грн., за допомогою ключа запалювання, котрим заволодів перебуваючи з потерпілим в середині даного транспортного засобу, через передні двері водія, проник до салону, де без згоди останнього сів за кермо, та за допомогою ключа запалювання завів двигун вказаного автомобіля і поїхав в сторону м.Мостиська Львівської області. В подальшому, зокрема о 04:00 год. 09.01.2019 року ОСОБА_3 був виявлений працівниками поліції на ґрунтовій дорозі, на відстані 300м. від автодороги «Львів-Шегині» та в присутності понятих у такого був вилучений вищевказаний транспортний засіб.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, цілковито погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті та оголошеними прокурором. Пояснив, що дійсно зазначеного дня та часу поблизу кафе-бару ПП «Будзин», що у м.Судова Вишня, вул. Сагайдачного, 20-а Мостиського району Львівської області, викрав транспортний засіб автомобіль марки «FORD Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, належний ОСОБА_5 , однак через деякий час був зупинений працівниками поліції, та вказаний транспортний засіб в подальшому у нього був вилучений. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд не застосовувати до нього суворої міри покарання. Окрім цього, просить суд справу розглядати без дослідження доказів по справі, правильно розуміючи зміст даних обставин і наявних доказів, згідно пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.289 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідає змісту ст.56 КПК України. Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , визнав вину у повному обсязі, за відсутності потерпілого можливо з`ясувати усі обставини під час судового розгляду, сторони кримінального провадження не наполягали на допиті потерпілого, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності останнього.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , та дослідженням документів, які характеризують його, як особу.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Оцінюючи наведене в сукупності, суд знаходить винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю.

Суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого юридично вірно кваліфіковано за ч.1 ст.289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується те, що такий раніше неодноразово судимий, ніде не працює, будь-якою суспільно-корисною працею не займається, позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає з батьком ОСОБА_6 , 1958р.н., котрий зі слів обвинуваченого хворіє, та за таким потрібний постійний догляд, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану ним шкоду, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину.

Згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , злочину повторно висока, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 , можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши такому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції, передбаченої частини 1 статті 289 КК України.

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вироку Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року ОСОБА_3 , повинна бути обрана остаточна міра покарання за сукупністю вироків.

Зокрема, як вбачається з названої норми, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зі змісту закону та у відповідності до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 , остаточного покарання за сукупністю вироків, у вигляді позбавлення волі, шляхом часткового складання покарань.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідності до ст.ст.124, 126 КПК України процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , в користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , необхідно рахувати з моменту (часу) приведення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13 липня 2017 року, визначивши остаточне покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: автомобіль марки «FORD Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий знаходиться на зберіганні на арешт майданчику Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, а також технічний паспорт серії НОМЕР_2 на вищевказаний автомобіль, котрий знаходиться в камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернути його законному володільцю, тобто ОСОБА_5 .
Речовий доказ: чоловіча куртка синього кольору, котра знаходиться в камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернути його законному володільцю, тобто ОСОБА_3 .
Речовий доказ: два ПЛС зі слідами рук, котрі знаходяться в камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - знищити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової автотоварознавчої експертизи №9/38 від 28.01.2019 року на суму 1430 (однієї тисячі чотириста тридцять) гривень та для проведення судової трасологічної експертизи за №4/38 від 28.01.2018 року на суму 1001 (одна тисяча одна) гривня, а всього витрати на проведення експертиз на загальну суму 2431 (дві тисячі чотириста тридцять одна) гривня.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили: «___» ______________ 20__ р.

Суддя ОСОБА_1