Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 серпня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000968 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на чотири роки і один місяць позбавлення волі, який ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2016 року змінено та призначено із застосуванням ст. 69 КК України остаточне покарання - один рік і шість місяців позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання чотири роки три місяці позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту набрання вироку законної сили.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 06 серпня 2018 року приблизно о 19.30 год, перебуваючи на тротуарі автодороги Західний під`їзд до м. Рівне по вул. Дубенській в с. Вересневе Рівненського району Рівненської області, поблизу зупинки громадського транспорту, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, відкрито заволодів майном особи похилого віку ОСОБА_8 : двома поліетиленовими пакетами, в яких знаходились овочі, гаманець з вмістом пігулок, посвідчення одержувача щомісячної допомоги, посвідчення інваліда серії Л НОМЕР_1 , ключі від квартири та грошові кошти в сумі 45 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, вказує, що судом, на його думку, не взято до уваги його характеризуючі дані, як про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, повністю визнав свою вину, не враховано ряд обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі, щире розкаяння, активне сприяння в розкриттю злочину, які зазначені в обвинувальному акті, відшкодування завданої шкоди та думку потерпілої, а також безпідставно визнано обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину відносно особи похилого віку, яку, як вважає апелянт, досудовим розслідуванням не встановлено, і призначено надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить змінити вирок і призначити за ч. 2 ст. 186 КК України більш мяке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі самим обвинуваченим і не оспорюється сторонами провадження.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 8 постанови Про практику призначення судами кримінального покарання від 23.10.2003 року № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, зокрема, і за вчинення грабежу, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину відносно особи похилого віку, думку потерпілої ОСОБА_8 , і призначив ОСОБА_5 за скоєне максимально наближене до нижньої межі санкції покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає меті запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів.

При цьому суд, на думку колегії суддів, правомірно зазначив про формальний характер щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину ОСОБА_5 , враховуючи поведінку останнього, як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, де лише в судових дебатах ОСОБА_5 визнав свою вину, попросив вибачення в потерпілої.

Покликання ОСОБА_5 на неврахування судом, як помякшуючої покарання обставини, добровільного відшкодування завданої шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать, що викрадене майно було повернуто потерпілій на місці події лише після затримання обвинуваченого свідком ОСОБА_9 , який вимагав у ОСОБА_5 , котрий втікав на велосипеді з викраденим, повернути майно потерпілої ОСОБА_8 .

Не заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого щодо безпідставного врахування судом, як обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку, так як така обставина встановлена і досудовим розслідуванням, і судом, беручи до уваги вік потерпілої, який понад 85 років.

Не є переконливими і доводи ОСОБА_5 про призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки при апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_5 судом вже надавалася можливість стати на шлях виправлення, шляхом застосування, як положень ст. 75 КК України, так і положень ст. 69 КК України, однак останній належних висновків для себе не зробив, і, будучи 11 травня 2018 року звільненим з місць позбавлення волі після відбуття призначеного нижче від найнижчої межі покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, через короткий проміжок часу неповних три місяці скоїв новий умисний тяжкий злочин, зазначивши, що мав умисел на відкрите викрадення майно ОСОБА_8 , оскільки пакети ззовні були об`ємні.

Враховуючи викладене та системність неправомірних дій обвинуваченого, колегія суддів вважає, що правових підстав для повторного застосування положень ст. 69 КК України щодо ОСОБА_5 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженим в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3