Ухвала

іменем України
12 вересня 2019 р.

м. Київ
справа № 127/17433/18

провадження № 51-4515ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року в кримінальному провадженні № 0005250 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городківка Крижопільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі-КК),
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 289 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладенням на ньогообов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 2 190,00 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_6 на користьдержави процесуальні витрати в розмірі 572,00 грн.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_6 у невстановлений час в період з 23:00 8 листопада 2017 року до 05:30 09 листопада 2017 року, перебуваючи поблизу будинку №7 по вул. Воїнів Інтернаціоналістів у м. Вінниці, умисно, невстановленим способом відчинив водійські дверцята автомобіля білого кольору марки "Volkswagen", моделі "LT 35", 1990 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), та сівши за кермо, невстановленим способом завів двигун зазначеного автомобіля та, незаконно заволодів ним, після чого незаконно ним користувався у власних цілях.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, касаційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок місцевого суду змінено в частині звільнення від відбування покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 289 КК до 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК(в редакції Закону України №1492 VІІІ від 07 вересня 2016 року). В решті вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_6 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги представник потерпілого ОСОБА_5 мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не визнали обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не звернули увагу на те, що ОСОБА_6 вину не визнав та не відшкодував завдані збитки. Також ОСОБА_5 не погоджується із розміром стягнутої на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.
Мотиви Суду
Перевіривши дотримання представником потерпілого порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі представника потерпілого не оспорюються.
Твердження ОСОБА_5 про невідповідність призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості, є необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно із ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_6 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, обґрунтовановрахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК, належить до категорії злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу засудженого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений та має малолітню дитину. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено. При цьому суд першої інстанції врахував і конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме, що вчинений злочин не призвів до тяжких наслідків.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та слугують підставою для призначення покарання в межах санкції ч.1 ст.289 КК із звільненням ОСОБА_6 від його відбування на підставі ст.75 КК.
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи, наведені представником потерпілого, потерпілим та прокурором в апеляційних скаргах дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 75 КК взяв до уваги дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно,на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має малолітню дитину, вчинений злочин не призвів до тяжких наслідків та обґрунтовано зазначив, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 289 КК із застосуванням положень статей 75,76 КК є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому було визначено з урахуванням тяжкості моральних страждань з вини засудженого, а також із засад розумності, виваженості та справедливості і підстав вважати його необґрунтованим немає.
Суд не знаходить підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його м`якість, а визначений розмір відшкодування моральної шкоди таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі представника потерпілого не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити представнику потерпілого ОСОБА_4 адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3