Справа № 152/770/19
В И Р О К
іменем України

31 липня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/770/19
Провадження №1-кп/152/79/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, учасника АТО, не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 15.05.2019 року,

з участю:
сторін кримінального провадження
зі сторони обвинувачення
начальника
Шаргородського відділу
Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 з 05.10.2016 року по 01.06.2019 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2016 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у часті від заробітку (доходу) в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.05.2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 75901,12 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх гармонійного розвитку, маючи загальну заборгованість по аліментах, починаючи з 05.09.2016 року по 01.06.2019 року в сумі 77848,44 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.164 КК України.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що від шлюбу з ОСОБА_6 він має неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . За рішенням Барського районного суду Вінницької області від 15.09.2016 року він повинен сплачувати аліменти на утримання синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Протягом 2016-2017 років він проходив службу в ЗСУ і безпосередньо брав участь в АТО, отримував зарплатню, частину коштів на утримання дітей він надсилав на банківську картку дружини, але не знав, що вони не обліковуються, як аліменти. Державного виконавця по телефону він повідомив про те, що знаходиться на службі в ЗСУ, приймає участь у АТО, але чому у військову частину не був надісланий виконавчий лист, йому не відомо. Після служби в ЗСУ він працевлаштувався на тимчасові заробітки, але аліменти не сплачував. Від непостійних тимчасових заробітків на різних роботах отримував незначний дохід в середньому 5000-8000 грн. в місяць. Аліментів не сплачував, так як часто брав дітей проживати до себе, купував одяг, продукти, іграшки. Він знав про необхідність сплати аліментів та заборгованості по аліментах, але не сплачував умисно, так як вважав, що коли він та його батьки забирали дітей до себе на деякий час, зокрема, на вихідні чи святкові дні, і придбавали в цей час продукти, одяг, то таким чином він здійснював утримання дітей. Крім того, він перераховував кошти на картку ОСОБА_6 у випадку звернення останньої до нього. На тепер він зрозумів, що вчинив злочин, щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.51).
При цьому, законний представник потерпілих ОСОБА_6 08.07.2019 року подала до суду заяву про подальший розгляд кримінального провадження у її відсутності через неможливість прибути в судове засідання, підтримує свої показання, які надавала в судовому засіданні 08.07.2019 року, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, але просить його суворо не карати (а.с.52).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану законним представником потерпілих ОСОБА_6 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі законного представника потерпілих.
Крім признання ОСОБА_3 вини, його винуватість у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:

- показаннями законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні 08.07.2019 року суду показала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . На теперішній час вона розлучилася із обвинуваченим ОСОБА_3 . Від шлюбу з обвинуваченим у неї є двоє спільних малолітніх дітей сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на утримання яких за рішенням Барського районного суду Вінницької області з 2016 року ОСОБА_3 повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Коли ОСОБА_3 служив у ЗСУ і знаходився в АТО, то на її звернення про необхідність надати кошти на утримання дітей, останній перерахував їй 20000 грн. Після повернення зі служби в ЗСУ вона та ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю, і на утримання дітей він надав кошти в сумі приблизно 4000 грн. Але спільне життя не склалося і вона поїхала на проживання до своїх батьків. З середини 2017 року і по теперішній час ОСОБА_3 не сплачував аліментів. Він забирав на деякий час дітей до себе, забезпечував у цей період всім необхідним, але постійно діти проживали з нею, тому потрібно було сплачувати аліменти. Вона неодноразово зверталася до ОСОБА_3 про сплату аліментів, попереджала, що звернеться у поліцію про притягнення до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, проте, обвинувачений не сплачував аліментів, зсилаючись на відсутність роботи та коштів;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що є державним виконавцем Шаргородського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області і в її провадженні знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей. Обвинувачений ОСОБА_3 викликався нею у відділ ДВС, попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. За той час, що виконавче провадження перебуває у її провадженні, тобто з листопада 2016 року по теперішній час, обвинувачений аліментів не сплачував взагалі. Вона здійснювала заходи щодо примусового виконання рішення суду, розшукувала майно, транспортні засоби, земельні ділянки, які б належали ОСОБА_3 , або доходи у вигляді зарплати. У 2018 році встановила, що обвинувачений проходив службу в ЗСУ, але коли документи про стягнення аліментів були направлені у військову частину, то виявилося, що ОСОБА_3 був демобілізований. Їй нічого не відомо про те, що ОСОБА_3 сплачував аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дітей. Якби обвинувачений повідомив про вказану обставину та надав відповідні документи, то нею було б здійснено перерахунок розміру аліментів, які він повинен сплачувати, а також перерахунок заборгованості;

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 від 15.05.2019 року, відповідно до якої вона просить притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів (а.с.36);

- копією рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у часті від заробітку (доходу) в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.05.2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.39);

- копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 (а.с.38);

- копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_7 (а.с.37);

- розрахунком заборгованості по аліментах станом на 01.06.2019 року (а.с.40), з якого вбачається, що заборгованість по аліментах ОСОБА_3 становить в цілому 77848,44 грн., а за період з 05.10.2016 року по 01.06.2019 року становить 75901,12 грн.;

- повідомленням про те, що обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на обліку у Шаргородському РЦЗ з приводу працевлаштування та пошуків роботи (а.с.48).

Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідка та досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), а саме: з 05.10.2016 року по 01.06.2019 року обвинувачений ОСОБА_3 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2016 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у часті від заробітку (доходу) в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20.05.2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 75901,12 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх гармонійного розвитку, маючи загальну заборгованість по аліментах, починаючи з 05.09.2016 року по 01.06.2019 року в сумі 77848,44 грн.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання свідка ОСОБА_10 , законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_6 та досліджені судом документи.

Відтак, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.

Разом з тим, суд вважає, що є зайвим та безпідставним включення до правової кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_3 , такої ознаки злісного ухилення від сплати аліментів як ненадання ОСОБА_3 будь-якої іншої допомоги на утримання дітей, оскільки, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується за ч.1 ст.164 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням Барського районного суду Вінницької області аліментів на утримання дітей, при цьому, означеним рішенням суду стягнуто саме аліменти у розмірі 1/3 частини від доходів обвинуваченого і не встановлено інших видів допомоги на утримання дітей.

До того ж, примітка до ст.164 КК України передбачає, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів)… слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо).

Крім того, суд вважає, що є зайвим та безпідставним включення до правової кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_3 , періоду ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів з вересня 2016 року до жовтня 2016 року та суми заборгованості за вказаний період в розмірі 1947,32 грн., виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 164 КК України встановлено кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також за злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

ОСОБА_3 , відповідно до обвинувального акта від 10.06.2019 року, обвинувачується у злісному ухиленні з 05.09.2016 року по 01.06.2019 року від сплати аліментів, встановлених рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2016 року на користь ОСОБА_6 на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 77848,44 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Примітка до ст.164 КК України в діючій редакції передбачає, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів)… слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Вказана редакція примітки до ст.164 КК України набрала чинності 05.10.2016 року і діє відповідно до ЗУ №1404-VІІІ від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження», Прикінцевими та перехідними положеннями до якого внесено зміни до примітки до ст.164 КК України щодо обліку строку заборгованості із сплати коштів на утримання дітей у розмірі, що сукупно складають суму коштів за шість місяців на строк, що сукупно складає суму коштів відповідних платежів за три місяці.

Таким чином, вказані зміни до примітки до статті 164 КК України, яка встановлює, в чому саме полягає злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей, погіршують становище обвинуваченого, оскільки зменшено строк, за який обраховується сукупна сума виплат відповідних платежів, зокрема, з шести місяців до трьох місяців.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 2 ст.5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи, що Прикінцевими та перехідними положеннями ЗУ №1404-VІІІ від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» внесено зміни до примітки до ст.164 КК України, які набрали чинності з 05.10.2016 року і які погіршують становище обвинуваченого щодо обліку строку сукупної суми виплат відповідних платежів, то цей закон не має зворотної дії в часі.

Відтак, на думку суду, є зайвим та безпідставним включення до правової кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_3 , періоду ухилення останнього від сплати аліментів з вересня 2016 року до жовтня 2016 року та суми заборгованості за вказаний період в розмірі 1947,32 грн., тобто до сукупної суми виплат за три місяці відповідних платежів.

Заборгованість по аліментах у сумі 1947,32 грн. за період з вересня 2016 року до жовтня 2016 року може включатися лише до загальної суми заборгованості по аліментах, яку допустив ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно тієї особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною третьою статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відтак, з огляду на аналіз зазначеного кримінального процесуального законодавства, суд вважає за необхідне з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України, виключити з обвинувачення ОСОБА_3 таку ознаку діяння обвинуваченого, як ненадання ним дітям будь-якої іншої допомоги, а також період ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів з 05.09.2016 року до 05.10.2016 року та суми заборгованості за вказаний період в розмірі 1947,32 грн., оскільки це покращує його становище.

Зазначене, також, узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному. Цю обставини суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.1 ст.164 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки під час судового розгляду обвинувачений визнав вину, добровільно надав показання про факт та обставини вчинення злочину, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.47), не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а.с.46).

Також, суд враховує, що судимість ОСОБА_3 погашена у передбаченому законом порядку, так як він був засуджений вироком Шаргородського районного суду від 31.05.2018 року за ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік, тобто 31.05.2019 року іспитовий строк ОСОБА_3 закінчився.

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 05.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисний злочин, передбачений ч.1 ст.190, ч.2 ст.185 КК України. За вироком Шаргородського районного суду від 31.05.2018 року засуджений до покарання у виді обмеження волі на строк два роки з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, на один рік. ОСОБА_3 не має власного житла, проживає у будинку батьків з останніми, працевлаштувався в ПП «Олександр-Гарант» охоронником, а до цього мав тимчасові заробітки, за місцем проживання характеризується позитивно. З бесіди з обвинуваченим встановлено, що він не приймає участі у вихованні дітей. Також, з бесіди з ОСОБА_3 встановлено, що з 2016 року по 2017 рік він приймав участь в АТО. ОСОБА_3 висловлює мотивацію до позитивних змін, має намір дотримуватися правослухняної поведінки (а.с.27-28).

Крім того, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», з якого вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній.

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства та без обмеження волі і до нього може бути застосована пробація та можливе застосування покарання у виді громадських робіт (а.с.27-28).

Таким чином, виходячи з аналізу доказів, в тому числі про особу обвинуваченого, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_3 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставини, що пом`якшує покарання та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, а також з урахуванням думки законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_6 , яка просить покарати ОСОБА_3 не суворо (а.с.52), суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти особистих прав його малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які, відповідно до вимог ст.51 Конституції України, мають право на утримання від свого батька до досягнення повноліття, а відповідно до вимог ст.ст.27, 28 Конвенції про права дитини від 10.11.1989 року, що ратифікована Україною відповідно до Постанови ВР №789-ХІІ від 27.09.1991 року, мають право на рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, на освіту, і, при цьому, основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дітей, несуть батьки, які виховують дитину.

Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд
засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1