У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2019 року, якою накладено арешт на брюки темного кольору, які добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 під час проведення слідчих та процесуальних дій.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 19.06.2019 року під час проведення слідчих дій у ОСОБА_6 , відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання Слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про арешт майна задоволено. Накладено арешт на: арешт брюки темного кольору, які добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 під час проведення слідчих та процесуальних дій.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає безумовному скасуванню.

Стверджує, що при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не врахував, а слідчим недоведено підстави передбачені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема відсутня правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як належного доказу у кримінальному провадженні, не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно.

Звертає увагу, що слідчим не прийнято відповідного процесуального рішення про визнання майна, яке було вилучене у ОСОБА_6 , речовими доказами, за такого посилання на наявність правових підстав передбачених ст.170 КПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного КПК.

Вказує, що слідчим подано до суду клопотання про арешт майна з пропуском процесуального строку, так вказане майно вилучене під час проведення слідчих дій 19.06.2019 року, а клопотання подано до суду 26.06.2019 року, тобто з значним пропуском строку встановленого ст.171 КПК України.

Крім того, зазначає що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.171,172 КПК України, при цьому в клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на таке майно та не вказано правову підставу для його арешту, а доводи за своїм змістом зводяться лише на вказівки КПК, не маючи під собою аргументованого правового підґрунтя.

Зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено без виклику ОСОБА_6 , копія ухвали ОСОБА_6 судом не направлялась, про існування оскаржуваної ухвали він дізнався з Єдиного реєстру судових рішень.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000459 від 15.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві 15.06.2019 надійшли матеріали УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України та заява ОСОБА_10 з якої вбачається, що головний державний інспектор Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 вимагає у представника фізичної особи-підприємця « ОСОБА_11 » ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 5000 доларів США за не проведення перевірок ГУ Держпраці в Одеській області, не складання протоколів про адміністративні правопорушення та не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства.

Так, 14 червня 2019 року головний державний інспектор Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 прийшов до ресторану «Сканді», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 172-Б з метою поспілкуватись з керівництвом закладу з питань дотримання трудового законодавства та проведення перевірки ГУ Держпраці в Одеській області.

Однак на той час у ресторані нікого з керівництва не перебувало, тому ОСОБА_6 залишив персоналу ресторану номер свого мобільного телефону з метою передачі керівництву. Увечері того ж дня, на мобільний телефон, який залишив ОСОБА_6 зателефонував представник фізичної особи-підприємця « ОСОБА_11 » ОСОБА_10 та вони під час розмови домовились про зустріч приблизно о 21:00 год. 14.06.2019.

Під час зустрічі приблизно о 21:30 год. 14.06.2019, яка відбулась між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у ресторані «Варадеро» за адресою: м. Одеса, Лідерсівський бульвар, буд. 17, головний державний інспектор Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 висунув вимогу представнику фізичної особи-підприємця « ОСОБА_11 » ОСОБА_10 вимогу щодо передачі у якості неправомірної вигоди грошові кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США за не проведення перевірок ГУ Держпраці в Одеській області, не складання протоколів про адміністративні правопорушення та не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення трудового законодавства вказаного підприємця у трьох ресторанів «Сканді», які розташовані на території Суворовського району м. Одеси.

Розуміючи незаконність діяльності головного державного інспектора Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 , ОСОБА_10 з метою викриття останнього у його злочинній діяльності, 15.06.2019 звернулася до УЗЕ в Одеський області ДЗЕ НПУ із заявою про вчинення останнім корупційного кримінального правопорушення.

Згідно інформації УЗЕ в Одеській області ДЗЕ НПУ від 18.06.2019 встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, перебуваючий на посаді головного державного інспектора Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Колонтаївська, буд. 7.

У ході подальшого досудового розслідування, у порядку ст. 208 КПК України 19.06.2019 о 23 год. 08 хв. слідчим Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_6 .

На прохання слідчого затриманий ОСОБА_6 добровільно у присутності понятих видав свої брюки темного кольору, які поміщені до поліетиленового пакету біло-червоного кольору.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, в обґрунтування вказав що, зазначені брюки мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному проваджені.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя зазначив, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому наявні достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч. 2 ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою цієї статті визначено, що у разі постановлення ухвали слідчим суддею без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та зі змісту оскаржуваної ухвали, підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник, не були присутні у судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про арешт майна, копія ухвали йому не направлялась.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 вказує, що йому стало відомо про прийняте рішення з ЄДРСР.

Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 26.06.2019 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, даних про вручення копії ухвали суду підозрюваному та його захиснику матеріали судового провадження не містять, за такого апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не був пропущений.

Що стосується суті прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000459, відомості про яке 15.06.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

19.06.2019 о 23 год. 08 хв. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в порядку ст. 208 КПК України, затриманий ОСОБА_6 .

Відповідно до матеріалів справи на прохання слідчого затриманий ОСОБА_6 добровільно у присутності понятих видав свої брюки темного кольору, які поміщені до поліетиленового пакету біло-червоного кольору.

26.06.2019 року слідчий Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Необхідність накладення арешту на дане майно слідчий обґрунтував тим, що, зазначені речі мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані як докази у кримінальному проваджені.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя зазначив, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому наявні достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна.

Проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який ініціює перед судом питання про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної (третьої особи) або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Положеннями ст.171 КПК України визначено, що в клопотанні слідчого, прокурора повинно бути зазначено в тому числі і підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчий Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, подане слідчим до суду клопотання про арешт майна, а саме брюк, які ОСОБА_6 видав добровільно слідчому 19.06. 2019 року, не містить будь якого обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане майно. Слідчий в своєму клопотанні лише наводить норми кримінального процесуального закону, які регулюють порядок розгляду питання про арешт майна та визначають поняття речових доказів в кримінальному провадженні, при цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до якої, слідчий вважав можливим накладення арешту на зазначене майно ним не наведено. Крім того, слідчим в даному клопотанні, не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно, які сліди кримінального правопорушення може містити дане майно, яким чином дане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Більш того, слідчим не надано, як суду першої інстанції так і апеляційному суду, даних про те, що вказане майно визнано речовим доказом в кримінальному провадженні. Так, в матеріалах судового провадження відсутня постанова про визнання брюк речовим доказом в кримінальному провадженні, не посилається на зазначений процесуальний документ слідчий і в своєму клопотанні.

Наведені обставини, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на зазначене майно саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки слідчим в клопотанні не доведено, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя на зазначені обставини не звернув увагу, прийняв необґрунтоване рішення про накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 376, 405,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2019 року, якою накладено арешт на брюки темного кольору, які добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 року під час проведення слідчих та процесуальних дій скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме: брюки темного кольору, які добровільно видав ОСОБА_6 19.06.2019 року під час проведення слідчих та процесуальних дій - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді