Справа № 710/393/18
Провадження № 1-кп/710/41/19
УХВАЛА

24.09.2019 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про вирішення питання щодо надання згоди на виїзд у відрядження,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла заява від обвинуваченого ОСОБА_3 , в якій він просить вирішити питання щодо надання йому згоди на виїзд у відрядження у період з 24.09.2019 по 28.09.2019 до міста Софія.

Свою заяву обвинувачений мотивує тим, що 09.08.2019 Шполянським районним судом відносно нього покладено обов`язки передбачені п.2, 3 ч.5 ст.194 КПК Україні: не відлучатися з населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи. Оскільки обвинувачений займає посаду генерального директора в компанії "ГрінАгроПлюс", яка займається імпортом та експортом сільськогосподарської продукції, його прямими обов`язками є комунікація з партнерами та супровід угод компанії. Більше того, компанія вимушена була вже відтермінувати відрядження, що погано позначається на репутації компанії. У зв`язку з виробничою необхідністю, а також відсутністю будь-яких інших фінансових надходжень для існування у період з 24.09.2019 до 28.09.2019 ОСОБА_3 необхідно виїхати у відрядження до міста Софія. Без згоди Шполянського районного суду Черкаської обл., а також враховуючи обраний запобіжний захід відносно нього, ОСОБА_3 не матиме можливість виїхати у відрядження, що позбавить його можливості отримати фінансові кошти на існування та в подальшому може спричинити звільнення з існуючого місця роботи.

Розглянувши та дослідивши заяву, суд приходить до висновку, що у її задоволенні слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробі переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

09.08.2019 Шполянським районним судом було винесено ухвалу, якою ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді застави та покладено обов`язки, передбачені п.2, 3 ч.5 ст.194 КПК Україні: не відлучатися з населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Приводом для застосування вищевказаного запобіжного заходу для обвинуваченого стало те, що ОСОБА_3 систематично допускалося порушення, покладених на нього обов`язків, а саме обвинувачений не з`являвся за вимогою суду на судові засідання. Крім того, обвинувачений неодноразово вводив суд в оману, посилаючись на неналежним чином оформлені довідки з закладів охорони здоров`я, що свідчили про нагальну необхідність проведення медичного обстеження саме в період проведення засідання у справі.

Згідно з п. 14 ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження відносить обов`язковість судових рішень.

Відповідно до норм ч.2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Згідно зі ст.203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 205 КПК України, ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Відповідно до ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Звертаючись до суду з заявою щодо надання згоди на виїзд у відрядження ОСОБА_3 вказав, що він займає посаду генерального директора в компанії "ГрінАгроПлюс", яка займається імпортом та експортом сільськогосподарської продукції, його прямими обов`язками є комунікація з партнерами та супровід угод компанії. У зв`язку з цим ОСОБА_3 необхідно у період з 24.09.2019 до 28.09.2019 виїхати у відрядження до міста Софія.

Однак, разом з тим, обвинувачений не надав жодних доказів, які б слугували підтвердженням вищевказаного: ні документів, які б свідчили про те, що обвинувачений дійсно обіймає вказану посаду, ні листів, що підтвердили б наміри представників ТОВ «ГрінАгроПлюс» та «IFT Group» LTD провести зустріч в період часу з 20.09.2019. по 26.09.2019, або ж документів з інформацією про те, що вказана зустріч відтерміновувалася. До того ж з наказу про відрядження ОСОБА_3 , підписаного заступником директора ТОВ «ГрінАгроПлюс» ОСОБА_4 , з`ясувалося, що наказ виданий про відрядження до підприємства «IFT Group» LTD, що знаходиться за адресою: м. Варна, Болгарія. Натомість обвинувачений, в заяві, що подав до суду про вирішення питання щодо надання згоди на виїзд у відрядження, вказував, що у період з 24.09.2019 до 28.09.2019 йому необхідно виїхати у відрядження до міста Софія.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи, характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_3 , його поведінку під час судового розгляду, зважаючи на зміст заяви про вирішення питання щодо надання згоди на виїзд у відрядження та, зокрема, відсутність, наданих до суду доводів, що свідчили б про вказану необхідність виїзду за межі України, а також суперечності в заяві в сукупності з тим, що обвинуваченим не доведено, що ризики, наявність яких встановлено ухвалою від 09.08.2019, зменшились або перестали існувати, задоволення заяви обвинуваченого суперечитиме чинному законодавству, в тому числі винесеній ухвалі суду, та загальним засадам кримінального провадження щодо обов`язковості судових рішень, а отже є неможливим.

За таких обставин у суду не має законних підстав для задоволення заяви обвинуваченого, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 3, 7, 21, 22, 177, 203, 205, 220, 392, 532, 533 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , про вирішення питання про надання йому згоди на виїзд у відрядження відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_1