ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 грудня 2019 року м. Запоріжжя
10.01.2017 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі та додатковим покаранням у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 , 10.01.2017 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, який 10.02.2017 набрав законної сили, за ч. 1ст.286 КК України до 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
У подальшому 22.03.2017 ОСОБА_3 був взятий на облік у Вознесенівському районному секторі Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації.
Засуджений ОСОБА_3 28.03.2017 був ознайомлений під підпис з порядком та умовами відбування покарання у вигляді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме права керування транспортними засобами. Йому роз`яснено про обов`язок додержуватись встановлених порядку і умов відбування покарання, відповідно до закону, а також ОСОБА_3 був попереджений про те, що у разі ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.389 КК України.
За результатами бесіди ОСОБА_3 надав розписку у якій власноручно зазначив про ознайомлення з вимогами щодо осіб, засуджених до позбавлення права займатись певною діяльністю а саме керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Однак, незважаючи на неодноразово проведені працівниками органу з питань пробації індивідуально-профілактичні бесіди ОСОБА_3 , знаючи про порядок відбування покарання та про відповідальність, яка настає за ухилення від відбування додаткового покарання, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, маючи умисел на ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з метою невиконання встановлених обов`язків, порушуючи порядок і умови відбування покарання, продовжив керувати транспортним засобом та вчинив адміністративні правопорушення на транспорті.
Так, 16.12.2017 приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконувати покладені на нього обов`язки та ігноруючи вимогу закону в цій частині, протиправно здійснював керування автомобілем «Deawoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись за кермом зазначеного автомобіля по вул. Матросова в бік вул. Перемоги в м. Запоріжжя. У процесі керування даним автомобілем ОСОБА_3 , скоїв порушення правил дорожнього руху, за що на перехресті вулиць Перемоги та Яценко в м. Запоріжжя був зупинений працівниками УПП у Запорізькій області та у подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України та ч. 1 ст. 126 КУпАП України.
Таким чином, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з обов`язками засуджених до такого виду покарання, а також з наслідками ухилення від відбування даного покарання, що передбачені ч. 1 ст. 389 КК України, порушив порядок та умови відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, чим ухилився від виконання вироку суду в частині відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 роки.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 допитаний у суді, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 389 КК України визнав повністю, щиро розкаявся.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні надав показання, що дійсно, 16.12.2017 в вечірній час він сів за кермо автомобіля «Deawoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухався на зазначеному автомобілі по вул. Матросова в бік вул. Перемоги в м. Запоріжжя, після чого на нього було складено протокол працівниками поліції, в скоєному розкаюється.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню по кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини за кримінальним правопорушенням, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів у правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 ухилився від позбавлення права займатися певною діяльністю, будучи особою, засудженою до цього виду покарання, тому суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, сукупність всіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, що він визнав свою вину, щиро розкаявся, є особою раніше судимою, офіційно не працевлаштований, являється членом та волонтером благодійних організацій, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, на утриманні дітей не має, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, пройшов лікування від наркозалежності.
Також суд враховує позицію прокурора щодо можливого виправлення та перевиховання обвинуваченого це призначення йому покарання у вигляді обмеження волі.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, негативного ставлення обвинуваченого до скоєного, тяжкості вчинених злочинів, а також предмета посягання, характеру діяння, мотивів і мети злочинів, обставин, що характеризують обвинуваченого, суд приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого та для попередження скоєння інших злочинів, є покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим, суд вважає доцільним призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 389 КК України.
Відповідно до положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 із подальшими змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Обвинувачений ОСОБА_3 10.01.2017 року був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, який 10.02.2017 року набрав законної сили, за ч. 1ст.286 КК України до 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Злочин, за яким засуджується ОСОБА_3 скоїв 16.12.2017 року, тобто в період іспитового строку.
Таким чином, законні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням - відсутні.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
На підставі ч.3 ст.71 КК України невідбуте додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки підлягає приєднанню до основного покарання остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання закінчився. Підстав для зміни або обрання запобіжного заходу, судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років 1 місяця обмеження вол, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Речові докази: відеоматеріали на CD-R диску з боді камери патрульного поліцейського, долучений до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1