ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1873/19 Справа № 174/120/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000453 від 08 грудня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Джурин Шаргородського району Вінницької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні у м.Вільногірську Дніпропетровської області умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
08 грудня 2018 року приблизно о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на підґрунті ревнощів, знаходячись в квартирі ОСОБА_10 по АДРЕСА_3 , умисно, з метою завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс останньому кулаком правої руки в область грудної клітини не менш ніж 5 ударів та 2 удари долонею лівою руки в область голови і обличчя, в результаті чого ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломами 2-8-го ребер включно по лівій передньопахвовій та правій середньоключичній лініям з пошкодженням пристінкової плеври та пошкодженням тканини обох легень по заднім поверхням, скупченням рідкої крові та згортків крові в обох плевральних порожнинах, синцями на шкірі по переднім поверхням лівої та правої половин грудної клітини, які є прижиттєвими, могли утворитися одномоментно або за короткий проміжок часу від не менш дво-трикратної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, або при співударі о такий (такі), відносяться у сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя стосовно до живих осіб.
Також ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження у вигляді забійних ран на шкірі лоба праворуч, на мочці правої вушної раковини, які є прижиттєвими та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я за критерієм тривалості розладу здоров`я понад шести діб, але не більше 21 доби стосовно до живих осіб.

Також ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження у вигляді синців на шкірі обличчя в ділянці правого нижнього повіку з переходом на праву вилицю, на шкірі по зовнішній поверхні лівого передпліччя, на шкірі по тильним поверхням обох кистей рук, які відносяться до легких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб.

08 грудня 2018 року приблизно о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_10 був доставлений до приймального відділення КЗ «Вільногірська центральна міська лікарня» ДОР, розташованого за адресою: вул. ім. Ю.М.Устенка, 72 в м. Вільногірську Дніпропетровської області, звідки був переведений до реанімаційного відділення лікарні, де 08 грудня 2018року приблизно о 18.00 годині настала смерть останнього від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та призначити йому покарання з застосуванням положень ст.75 КК України.
Обгрунтовуючи свої вимоги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його діям, які він вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки він є єдиним годувальником в сім`ї та його дії обумовлені інтересами третіх осіб, і він своїми злочинними діями намагався встановити місце знаходження дружини матері їх дітей та повернути її до дому до дітей, а провокуюча позиція ОСОБА_10 посприяла неналежній поведінці обвинуваченого, чим в своїй більшості, на думку обвинуваченого, спровокувала останнього до активних злочинних дій та вказані обставини є пом`якшуючими обставинами.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не повязане з позбавленням волі.
Обгрунтовуючи свої вимоги потерпілий зазначає, що претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має, останній вибачився та щиро покаявся у скоєному. Вказує, що оскаржуваний вирок є занадто суворим та має для нього важливий психологічний наслідок і частина відповідальності за передбачене Законом покарання, на думку потерпілого, лежить у на ньому.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого та просили їх задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України. При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 121 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.
Згідно зі ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 статей 69 і 75 КК судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставинами, що помякшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні 4 малолітніх дітей, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та праці характеризується позитивно, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на те, що ОСОБА_10 своїми діями спровокував його на вчинення злочину, є безпідставними та такими, що в суді першої інстанції не досліджувалися, оскільки розгляд провадження відбувався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.
Доводи потерпілого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений щиро покаявся у скоєному, та доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він має на утриманні 4 малолітніх дітей, мають місце, проте вже враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений в повному обсязі відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду та є єдиним годувальником сім`ї не є підставами для пом`якшення призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілого, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та потерпілий.
Доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційнні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 без зміни

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4