Справа№621/878/19
Пр.№1-кп/621/192/19
УХВАЛА
іменем України

13 серпня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000289 від 30 березня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта № 0000289 від 30 березня 2019 року ОСОБА_5 обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 31 липня 2019 року обвинувачену ОСОБА_5 оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання останньої з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно протоколу затримання ОСОБА_5 було затримано 12 серпня 2019 року.

Прокурором подано клопотання про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказане клопотання обґрунтовано необхідністю врахування обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, а також на наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконного впливу на потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення. З урахуванням вимог ст. 178 КПК України прокурор вважав неможливим застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник проти клопотання прокурора заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

Захисник звернув увагу на тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, репутацію обвинуваченої.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор у клопотанні посилався на наявність ризиків, можливість вчинення ОСОБА_5 нових злочинів, а також переховування від суду.

Так, суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи факти ухилення ОСОБА_5 , від явки в судові засідання та застосування щодо неї заходів процесуального примусу.

Інші ризики, визначені у клопотанні, суд до уваги не приймає.

В той же час, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 раніше не судима, має зареєстроване місце проживання.

В той час, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, тому належить застосувати щодо обвинуваченої більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

За таких обставин, для забезпечення належного виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків необхідним і достатнім є запобіжний захід - домашній арешт із забороною залишати місце проживання цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинувачену ОСОБА_5 належить покласти обов`язок прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченій ОСОБА_5 цілодобово залишати своє житло в АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до Зміївського районного суду Харківської області за першою вимогою.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту покласти на Зміївський ВП ГУНП в Харківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 13 жовтня 2019 року.

На дану ухвалу у семиденний строк може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: