Справа № 639/6548/19
Провадж. № 1-в/639/639/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «ХВК №18» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 04.11.2013 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, відбуваючого покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18»,

про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України,-

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_6 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання захисник вказував, що засуджений відбув необхідну частину покарання для застосування пільги, передбаченої статтею 81 КК України, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, про що свідчить, зокрема, наявність у засудженого 5 заохочень та відсутність непогашених стягнень.
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.

Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його передчасність. Зазначив, що за час відбування покарання ОСОБА_5 з метою стимулювання правослухняної поведінки засуджений був заохочений 10.10.2019р., проте, на ОСОБА_5 за час відбування покарання накладались стягнення, на теперішній час він ще не довів свого виправлення.

Прокурор також заперечував проти задоволення клопотання з підстав аналогічних доводам представника ДУ «Холодногірська виправна колонія №18».

Вислухавши прокурора, захисника, представника ХВК №18, пояснення засудженого, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 засуджений 04.11.2013р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишено раніше обраний у вигляді домашнього арешту. Затримано ОСОБА_5 та направлено для відбування призначеного покарання 21.01.2014р.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженогоОСОБА_5 , він 26.01.2014р. по 03.02.2014р. перебував в Ізмаїльському слідчому ізоляторі №22. За час перебування режим тримання не порушував, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
З 03.02.2014р. по 10.04.2015р. відбував покарання в державній установі «Південна виправна колонія (№51)». За час відбування покарання дотримувався вимог режиму, за що мав 1 (одне) заохочення. Стягнень не мав, до праці не залучався.
З 10.04.2015р. по 01.05.2015р. за час перебування в Ізмаїльському слідчому ізоляторі (№22), порушив вимоги режиму тримання, за що мав 1 (одне) стягнення, яке на теперішній час погашено у встановленому законодавством порядку. Заохочень не мав, до праці не залучався.
З 01.05.2015р. по 21.06.2019р. відбував покарання в державній установі «Південна виправна колонія (№51)». За час відбування покарання дотримувався вимог режиму, за що був заохочений адміністрацією установи 3 (три) рази, але змінив свою поведінку на гіршу за що мав 2 (два) стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законодавством порядку. До праці не залучався.
З 21.06.2019 року по 24.06.2019 року перебував в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№27)». За час тримання вимоги режим тримання не порушував, характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
З 24.06.2019 року відбуває покарання в ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)». В установі перебуває не тривалий час, та недостатньо вивчений, характеризується посередньо, намагається дотримуватися норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня установи, потребує контролю за його поведінкою. Один раз був заохочений 10.10.2019р. (подяка). Стягнень не має. Працевлаштований на виробництві установи до дільниці ОГМ токарем. До праці ставиться задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, на критику на свою адресу реагує не завжди вірно. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру не проявляє тактовність та щирість, скритний. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається виконувати передбачені законодавством вимоги персоналу установи, та потребує контролю з боку адміністрації установи за його поведінкою. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться не завжди дбайливо. Намагається виконувати роботи із самообслуговування, не має достатнього рівня необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст.123 КВК України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу для засуджених «Професія». До реалізації цієї програми ставиться без зацікавленості. Підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю, сестрою, та донькою й сином шляхом листування, телефонних розмов, отримує від них посилки та передачі.
За час відбування покарання у період з 30.04.2015р. по 05.02.2019р. засуджений ОСОБА_5 мав 3 (три) стягнення: 30.04.2015р. - попередження, 08.12.2016р. догана, 05.02.2019р. сувора догана.
З заявою про зарахування до виробничої самодіяльної секції ОСОБА_5 звернувся лише 03.07.2018р., а до програми диференційованого виховного впливу «Професія» - 25.06.2019р. (ч. 2 а.о.с. 80, 103)
Суд відзначає, що за змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.
Водночас, в матеріалах особової справи ОСОБА_5 міститься висновки (рішення комісій ДУ «Південна виправна колонія (№51)»): від 21.03.2017р., що засуджений не стає на шлях виправлення; від 27.07.2017р., що засуджений не став на шлях виправлення; від 26.09.2018р., що засуджений не довів свого виправлення.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_5 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що весь строк відбування покарання засуджений характеризується посередньо, згідно рішення комісії ДУ «ПВК (№51)» навіть не стає на шлях виправлення, а період зміни його поведінки на кращу має досить нетривалий характер, а тому в задоволення клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, безпідставним та має формальний характер.

За вказаних обставин сам лише факт наявності у ОСОБА_5 двох неповнолітніх дітей, за змістом ст. 81 КК України, не може бути підставою його умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду впродовж 7 днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1