ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/181/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/235/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000017 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Кременецької місцевої прокуратури на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року, -

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- востаннє 23 листопада 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання призначену за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 13 січня 2018 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до набрання вироком законної сили, однак не більше 2-ох місяців, тобто до 27 серпня 2019.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, 12 січня 2018 року приблизно о 21 годині 05 хвилин ОСОБА_8 , проходячи разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по вул.Привокзальна в м.Ланівці Тернопільської області, підійшов до припаркованого автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , в якому на водійському сидінні сидів ОСОБА_11 та з метою відкритого заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, за допомогою невстановленого слідством предмета, розбив ліве бокове скло і, просунувши руку через отвір, відкрив із середини водійські двері та почав вимагати у ОСОБА_11 грошові кошти. Почувши відмову, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 ряд ударів кулаками по голові та обличчю, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-шкірних крововиливів ділянки лівої брови, внутрішньо-шкірного крововиливу перенісся зліва, садна спинки носа, синця повіки правого ока та синця і забиття м`яких тканин лівого ока. Надалі, продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 відкрито викрав мобільний телефон марки «Nokia 6300» вартістю 214,67 грн, із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., пляшку коньяку «Грінвіч» об`ємом 0,5 л вартістю 140 грн. та грошові кошти в сумі 1148 грн., які належали ОСОБА_11 та з місця злочину втік, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1527,67 грн..

Суд дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 є винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України за ознаками грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вищевказаний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено неповноту судового розгляду, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Зазначає, що обвинувачення ґрунтується на показах свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що містять суттєві розбіжності, а інші свідки не були безпосередніми очевидцями.

Крім того згідно висновку експерта у обвинуваченого були наявні тілесні ушкодження, при цьому кулаки були неушкоджені, в той час як у вироку вказано, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 ряд ударів кулаками по голові та обличчю.

Також судом не перевірено, що обвинувачений сам придбав пляшку коньяку та не проведено фіксацію вилучення у нього мобільного телефону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скарги та просять вирок суду скасувати, міркування прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, достатній аналіз яким суд дав у вироку та які узгоджуються між собою, і є обґрунтованим, дії обвинуваченого за вказаною статтею кваліфіковані вірно, а доводи апелянта, викладені ним у скарзі, є безпідставними з таких міркувань.

Визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, судом в основу обвинувального вироку було покладено покази потерпілого, допитаних в судовому засіданні свідків, ряд висновків експертиз, протокол огляду місця події, протоколи слідчих експериментів, а також покази обвинуваченого.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 в суді ствердив, що 12 січня 2018 року в період між 21-22 год. він сидів в своєму автомобілі ВАЗ-21099 на виїзді з м.Ланівці в напрямку с.Грибова та розмовляв по телефону та побачив, що йде троє осіб. ОСОБА_8 йшов ближче до автомобіля, потім ОСОБА_9 та третій чоловік. Він почув, що в автомобілі розбили вікно і ОСОБА_8 вдарив його в ліву сторону голови, ззаду в голову і в шию, тримаючи пістолет в руці, і сказав: «Давай бабло, бо мозги будуть по всій машині». Він сказав, що гроші в задній кишені штанів. ОСОБА_8 сів на водійське сидіння, посунувши його і вийняв у нього з кишені штанів 1148 грн. Телефон «Нокіа 6300» випав у нього з руки, однак хто саме його забрав він не бачив. На задньому сидінні автомобіля лежав коньяк «Грінвіч», який також забрав ОСОБА_8 .. Після цієї події, коли вже ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та третій чоловік пішли, до його автомобіля підійшов ОСОБА_12 , якому він розповів, що сталося, у зв`язку із чим останній подзвонив та приїхали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. В цей час по вулиці йшов чоловік, як йому потім стало відомо, ОСОБА_10 і вони його запитали чи не знає він хто напав на ОСОБА_11 , на що він відповів, що знає, оскільки він був третім із цих, що йшли по вулиці. ОСОБА_11 закрив рушником ніс, оскільки з нього текла кров. Приблизно через 300 метрів від місця події вони пішли до будинку ОСОБА_15 ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зайшли в будинок і побачили, що там знаходився ОСОБА_8 , ОСОБА_16 і ще якийсь третій чоловік. Вони розпивали коньяк «Грінвіч», який був викрадений з його автомобіля. На столі лежав телефон який в нього викрали «Нокіа-6300» з якого була вийнята батарея і пневматичний пістолет. Десь через 40 хвилин вони всі повернулись до автомобіля ОСОБА_11 та ОСОБА_8 сказав, що зранку відшкодує за розбите скло і поверне гроші.

Такі покази потерпілого повністю узгоджуються з даними відображеними у протоколі проведеного слідчого експерименту за його участі від 03 лютого 2018 року (т.2 а.п.36), в ході якого він детально відтворив події на які вказує, а також з усіма іншими наявними у матеріалах провадження доказами, дослідженими судом та вірно оціненими.

Крім того, твердження потерпілого з приводу вчиненого щодо нього злочину саме обвинуваченим ОСОБА_8 та за обставин і у спосіб, на які він вказує, підтвердили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , які на момент події злочину знаходилися разом з ОСОБА_8 та були очевидцями події.

Зокрема свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що що 12 січня 2018 року в обідню пору він зайшов до ОСОБА_8 , а також там був ОСОБА_17 і вони разом розпивали спиртні напої. Ввечері він знову зайшов до ОСОБА_8 і вони разом і ще з ОСОБА_10 пішли в магазин, щоб придбати алкоголь. ОСОБА_10 йшов позаду них. По дорозі до магазину біля залізничного переїзду стояв автомобіль. ОСОБА_8 вибив скло якимось механічним пістолетом і сів в автомобіль. Він підійшов до автомобіля і сказав до ОСОБА_8 , щоб йти звідси. ОСОБА_8 вийшов з автомобіля і приблизно через 4 метри він побачив, що останній ніс в руці пляшку коньяку. ОСОБА_8 сказав: «зараз будемо пити коньяк», і вони пішли до до нього додому розпивати коньяк. Через 10-15 хвилин до ОСОБА_8 прийшли ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .. На руках ОСОБА_8 бачив кров. ОСОБА_13 сказав, щоб віддали телефон ОСОБА_11 , на що ОСОБА_8 взяв телефон з шафи і віддав ОСОБА_13 .. Тоді вони всі вийшли на подвір`я, де стояли ОСОБА_11 та ОСОБА_14 .. Він сказав, що відшкодує 400 грн. за вікно, щоб не було скандалу.

Аналогічні покази дав суду свідок ОСОБА_10 , який ствердив, що коли він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 йшли у магазин за спиртним, то почув звук розбитого скла, а коли підійшов до автомобіля потерпілого, то побачив, що у ньому розбито вікно зі сторони водія. В салоні автомобіля сидів ОСОБА_8 біля водія і бив його руками, бачив у потерпілого кров на обличчі. ОСОБА_16 стояв біля автомобіля. Пізніше, коли він повертався додому, до нього підійшли ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і він їм повідомив, що це вчинив ОСОБА_8 .. Також повідомив суду, що ОСОБА_8 телефонував до нього із СІЗО та просив його змінити свідчення.

Такі покази свідка ОСОБА_10 відповідають даним, відображеним у протоколі проведеного слідчого експерименті за його участю від 03 лютого 2018 року, де він детально відтворив події вчиненого ОСОБА_8 злочину (т.2 а.п.96-98).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтвердили покази зазначених вище свідків та потерпілого, пояснивши, що на місці події, коли вони підійшли до ОСОБА_11 , то побачили на його обличчі кров та розбите скло у належному йому автомобілі зі сторони водія, на що останній повідомив, що його побили та пограбували, при цьому розбивши скло у автомобілі. Зі слів ОСОБА_10 , який проходив поруч вони дізналися, що це зробив ОСОБА_8 ..

Також щодо способу, механізму, кількості та локалізації спричинених тілесних ушкоджень потерпілому та часу їх спричинення, його покази повністю підтверджуються висновком судово медичної експертизи № 86 від 16 січня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлені внутрішньо-шкірні крововиливи ділянки лівої брови, внутрішньо-шкірний крововилив перенісся зліва, садна спинки носа, синець повік правого ока та синець забиття м`яких тканин лівого ока. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів приблизно за 3-5 доби до проведення експертизи. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких. Утворення зазначених ушкоджень за наведених у постанові обставин події, тобто ударів руками, не виключається (т.2 а.п.38-40).

Висновком судово-медичної експертизи № 32 від 08 лютого 2018 року встановлено, що кров у слідах на куртці ОСОБА_8 може походити від ОСОБА_11 .. Походження виявленої крові від ОСОБА_8 виключається (т.2 а.п.51-53).

Протоколом огляду від 13 січня 2019 року автомобіля марки ВАЗ-21099 д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, виявлено розбите бокове скло зі сторони водія. На замках під ручкою дверцят виявлено невідому речовину бурого кольору, яку також виявлено на сидінні водія та підлозі автомобіля. Також було виявлено сліди папілярних узорів (т.2 а.п.17-24).

Висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-75/18 від 02 лютого 2018 року встановлено, що сліди вилучені при огляді автомобіля марки «ВАЗ-21099» д.н.з. НОМЕР_1 залишені безіменним та вказівним пальцями правої руки ОСОБА_8 (т.2 а.п.58-68).

Отже, викладені вище докази в їх сукупності, які узгоджуються між собою та доповнюють одні одних, у повній мірі викривають причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також наявними дослідженими в судовому засіданні доказами повністю спростовуються доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не викрадав мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_11 ..

Так, факт викрадення у потерпілого ОСОБА_11 мобільного телефона марки «Nokia 6300» підтвердили допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які також повідомили, що цей мобільний телефон після викрадення його у ОСОБА_11 , у ОСОБА_8 забрав ОСОБА_13 коли у той же вечір приходв до ОСОБА_8 додому. В подальшому цей мобільний телефон ОСОБА_13 повернув ОСОБА_11 ..

Такі покази свідків та потерпілого з приводу викрадення у нього мобільного телефона узгоджуються з висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-75/18 від 02 лютого 2018 року, згідно якого сліди вилучені при огляді мобільного телефону марки «Nokia 6300» залишені вказівним пальцем лівої руки та середнім пальцем правої руки ОСОБА_8 (т.2 а.п.58-68).

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно ст.55 КПК України, потерпілий вправі надавати докази під час досудового розслідування.

При цьому, надання потерпілим ОСОБА_11 органу досудового розслідування мобільного телефону марки «Nokia 6300», який постановою начальника СВ Лановецького ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 13.01.2019 року був визнаний речовим доказом у справі, не суперечить вимогам ст.ст. 55, 93, 100 КПК України, а отже доводи обвинуваченого про недопустимість такої дії потерпілим є необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що у показах свідків існують суперечності, що залишилося поза увагою суду першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів провадження місцевим судом перевірялися такі твердження сторони захисту та встановлені під час розгляду деякі розбіжності у показах свідків були усунуті в судовому засіданні, що у вироку відображено.

Також не може бути доказом невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушенні та обставина, що при судово-медичному обстеженні у нього не було виявлено на руках ніяких ушкоджень, оскільки дана обставина не спростовує викладені вище доводи і не може бути сама по собі свідченням його невинуватості.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, позицію обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає способам захисту, з метою уникнення останнім відповідальності за тяжкий злочин, так як вона повністю спростовується вищенаведеним, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про порушення судом, допущені при продовженні йому строку запобіжного заходу під час постановлення щодо нього вироку без клопотання на те прокурора, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вирішення питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили належить вирішувати при постановленні вироку, що відповідає вимогам п.1 ч.4 ст.374 КПК України.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 вищезазначеного Кодексу є тяжким злочином, дані про особу винного, який будучи раніше судимий на шлях виправлення не став та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, що передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України, правильно застосовано ст.71 КК України при призначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року залишити без задоволення, а вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи