УХВАЛА
11 червня 2019 року

м. Київ
справа № 640/6625/15-к

провадження № 51-2765ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, а також неправильне, на його думку, вирішення судом цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, просить змінити постановлені щодо нього судові рішення, пом`якшити йому міру основного покарання, зменшити розмір стягнення моральної шкоди і звільнити його від додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Не погоджуючись із призначеним покаранням через суворість, ОСОБА_4 у поданій касаційній скарзі не навів обґрунтування зменшення йому розміру основного покарання, з урахуванням того, що місцевим судом засудженого звільнено від його відбування на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Також ОСОБА_4 не конкретизував вимоги щодо міри основного покарання, до якої, на його думку, необхідно пом`якшити призначене покарання.

При цьому засуджений, заявляючи вимогу про зміну судових рішень та звільнення його від відбування додаткового покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», не навів обґрунтування у чому полягає незаконність та необґрунтованість судових рішень в цій частині, при тому, що у резолютивній частині оскаржуваного вироку судом застосовано таке формулювання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, з якого не вбачається застосування судом амністії лише в частині призначеного основного покарання.
Крім того, ОСОБА_4 не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за його обвинуваченням в апеляційному порядку. Зокрема, засуджений не обґрунтував, у чому саме полягали порушення допущені судом апеляційної інстанції, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для зміни касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Разом з тим касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Також засуджений не вказав у чому полягає неправильне, на його думку, вирішення судом цивільного позову, зважаючи на ст. 23 ЦК, і необхідність врахування вимог розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, а також беручи до уваги, що внаслідок порушення ним правил дорожнього руху спричинено смерть ОСОБА_5 .
Відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3