Ухвала
іменем України
17 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 127/30031/18
провадження № 51-4613ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0003399 щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої,
засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України(далі - КК),

встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрату кримінальному провадженні.

Запропоновано службі в справах дітей або відповідному органу опіки та піклування Вінницької міської ради вирішити питання щодо влаштування неповнолітніх дітей засудженої: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або встановлення над ними опіки чи піклування.
За вказаним вироком, ОСОБА_4 , 05 серпня2018 року близько 16:14год., перебуваючи в приміщені магазину«Аврора», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 4, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала 3 банки шампуню для волосся: HEAD&SHOLDERS 400 мл. 1шт., PANTENE360 мл. 2 шт., чим спричинила ФОП « ОСОБА_8 », яка здійснює господарську діяльність в даному магазині, матеріальну шкоду на загальну суму 237 грн.
Крім того, ОСОБА_4 , 06 січня 2019 року близько 14:30 год., перебуваючи в приміщені магазину«Фуршет»ДП «РІТЕЙЛ ВЕСТ», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке Шосе, 145-б, діючи умисно, повторно, таємно, викрала 2 банки шампуню ТМ «HEAD&SHOLDERS» серії «Проти лупи. Основний догляд» об`ємом 400 мл. та 2 пляшки шампуню «HEAD&SHOLDERS» серії «Проти лупи. Заспокійливий догляд», після чого помістивши дані пляшки до своєї сумки, не розрахувавшись, пройшла повз каси магазину та попрямувала до виходу з магазину, чим спричинила матеріальну шкоду на загальну суму 389 грн. 72 коп. Проте, виконавши всі дії, які вона вважала за необхідні для доведення злочину до кінця, не змогла закінчити вчинення злочину з причин, які не залежали від її волі, оскільки засуджена була виявлена та затримана охоронниками магазину.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2019 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 подану в інтересах ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оскаржуючи доведеності вини засудженої та юридичну кваліфікацію її дій, просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2019 року, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК та призначити засудженій ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт в мінімальному розмірі з підстав,невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженої.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що призначене покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї надмірної суворості, що судом не було враховано молодий вік засудженої, її сімейне становище (самостійно виховує двох неповнолітніх дітей), стан здоров`я, переважно позитивну характеристику за місцем проживання, її ставлення до вчиненого, активне сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні обставин кримінального правопорушення.

Також, на думку захисту, залишено поза увагою суду, що вчинені злочини не є тяжкими, суми завданої шкоди є вкрай незначними, майно здебільшого повернуте, цивільні позови не заявлялися, потерпілі не наполягали на суворому покаранні засудженої. І при наявності великої кількості пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд мав можливість перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції відповідної статті.
Мотиви суду
Перевіривши дотримання захисником порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК і правильність кваліфікації їїдій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Твердження захисника про невідповідність призначеного засудженійсудом покарання ступеню тяжкості вчиненихзлочинів та особі засудженоївнаслідок суворості, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Згідно ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі й ступінь тяжкості вчиненних злочинів,які відповідно до ст.12 КК відносяться до злочинів середньої тяжкості,визнання вини засудженою, те що в у неї на утриманні двоє неповнолітніх дітей, має ряд захворювань, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинила кримінальні правопорушення через скрутне матеріальне становище, раніше неодноразово судима за вчинення умисних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та продовжила злочину діяльність в період не знятої та не погашеної судимості, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи наведені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції вчинених злочинів та про відсутність підстав для призначення їй більш м`якого покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК і рішення своє вмотивував.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого рішення.
Погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, фактичні обставини справи та дані про особу винної, які вказують, що вона не оцінює критично свою поведінку,зазначив про дотримання вимог статей 50, 65 КК, оскільки вказане покарання є справедливимі достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є законною та обґрунтованою і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Обставини, на які покликається в касаційній скарзі захисник щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_10 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування судових рішень.
На підставі наведеного, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженій і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховання і попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.

В касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_4 покарання.

Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, а тому не вбачає підстав для ухвалення рішення про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК та призначення покарання у виді громадських робіт в мінімальному розмірі, як про це йдеться у касаційній скарзі.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0003399 щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3