Справа №345/4401/18
Провадження № 1-кп/345/122/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2019 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000533 про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мостище, Калуського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей, приватний підприємець, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_2
захисника ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 заподіяв потерпілому умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Злочин вчинено за таких обставин.

09.05.2018 р., близько 14:00 год., ОСОБА_2 , перебуваючи на дорозі поблизу домогосподарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_8 у ході якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, наніс останньому удар кулаком правої руки в ділянку бороди зліва, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді двобічного травматичного перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута, справа в ділянці суглобного відростка, які згідно з висновком експерта № 179 від 10.08.2018 р. відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я і не мають ознак небезпеки для життя в момент спричинення.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов в якому він просить стягнути з обвинуваченого 729,71 грн. матеріальної шкоди, а також вважає, що йому завдано значної моральної шкоди, оскільки внаслідок вчинення злочину він перетерпів сильний тривалий фізичний біль, до цього часу потрібно вживати ліки, оскільки його турбують головні болі, головокружіння, що є наслідками побиття його ОСОБА_2 . Окрім фізичного болю, він зазнав великих труднощів із задоволенням своєї потреби у харчуванні, так як не міг нормально вживати їжу, внаслідок чого переніс сильний біль у шлунку. Його тривале лікування супроводжувалось залученням значних фізичних, душевних і матеріальних ресурсів. Також, він був змушений відриватись від роботи на відвідування слідчого та суду, що негативно впливає на його спосіб життя та фінансові витрати. Таким чином, внаслідок даного злочину він переніс душевні та моральні страждання та переживання, порушення нормальних життєвих зв`язків, тривогу, тривалі фізичні та психологічні незручності та дискомфорт, тому просить стягнути з відповідача 150000,00 грн. моральної шкоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні злочину, який йому інкримінується, визнав частково, однак згідно ст. 63 Конституції України відмовився давати покази. Щодо позову, то матеріальну шкоду визнав повністю, моральну шкоду визнав частково у розмірі 10000,00 грн., судові витрати визнав у повному обсязі.

Водночас під час виступу в дебатах обвинувачений просив постановити відносно нього виправдувальний вирок, оскільки вважає, що в його діях нема складу злочину, адже він захищав себе і свою маму від хуліганських дій зі сторони потерпілого. Він відмахувався від потерпілого і не мав умислу завдавати йому тілесних ушкоджень.

Незважаючи на відсутність повного визнання вини у вчиненні злочину зі сторони обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину, який йому інкримінується стороною обвинувачення, доводиться показами потерпілого, свідків і письмовими доказами, поданими прокурором в судовому засіданні.

Так потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав обвинувачення і підтвердив обставини вчинення обвинуваченим відносно нього злочину, згідно з обвинувальним актом та пояснив, що на початку травня 2018 р. з дружиною та дітьми, а також зі своїм знайомим ОСОБА_9 приїхав до тещі у село Мостище Калуського району поміняти огорожу. Коли він з ОСОБА_9 ремонтували огорожу, то з подвір`я напроти через дорогу сусід зливав на їхню сторону попри паркан у фосу каналізаційні стоки. Він спробував попросити сусіда, щоб на час виконання робіт припинили злив, але каналізаційні стоки і далі текли. Оскільки було жарко і був неприємний запах, то на час виконання робіт, він із ОСОБА_9 засипали ґрунтом трубу з каналізаційними стоками і заклали бетоном та пішли обідати. Через деякий час під час обіду приїхав ОСОБА_2 , почав кричати і сваритись, щоб вони все прибрали і відновили каналізаційний стік за 3 хвилини. На крик всі вийшли з хати і він пішов до ОСОБА_2 на дорогу з метою все пояснити. Зробив йому зауваження, щоб він не матюкався і не кричав, оскільки, це чули діти та дружина. Під час зауваження ОСОБА_2 вдарив його правою рукою в обличчя, після чого йому стало погано і він присів. При цих подіях сторонніх осіб не було, а лише його дружина з дітьми, теща та ОСОБА_9 , які на крик і сварку теж вийшли з хати. Потім визвали швидку допомогу та поліцію. Під час конфлікту він спілкувався спокійно з ОСОБА_2 , не погрожував і не матюкався. У стоматклініці дали направлення на рентген, на якому показало, що у нього від удару стався двобічний перелом щелепи, внаслідок чого він близько місяця не міг нормально харчуватись, бо його сильно боліло. Після всього що сталося, він мав дві зустрічі з ОСОБА_2 , який пропонував йому кошти в якості відшкодування матеріальних та моральних витрат, однак вони не зійшлись на сумі і залагодити конфлікт не вдалося.

Цивільний позов підтримав у повному обсязі та просив покарати ОСОБА_2 суворо.

В подальшому потерпілий не брав участі в судових засіданнях, однак подав заяву, в якій просить розгляд кримінального провадження продовжувати за участі його представника (а.с. 80).

Представник потерпілого підтримав позов свого довірителя. Просить врахувати глибину та тривалість моральних і фізичних страждань ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дала покази, що потерпілий, який являється їй зятем, на початку травня 2018 року приїхав з дочкою, дітьми та знайомим ОСОБА_9 до неї у село Мостище, щоб полагодити огорожу. У той день під час робіт, сусід навпроти зливав каналізаційні стоки у канаву, що біля її огорожі. Було жарко, і щоб не було неприємного запаху і було зручніше працювати, то перекрили стік каналізації в канаві, оскільки, добровільно припиняти злив нечистот сусіди не хотіли. Опісля під час обіду приїхав ОСОБА_11 , поводив себе зухвало, почав кричати і сваритися, щоб відновили каналізацію. Також він обзивав всіх нецезурною лайкою. Вона чула, як потерпілий намагався пояснити ОСОБА_2 причину того, чого саме перекрили каналізацію і що це тимчасово. Події відбувалися на дорозі. ОСОБА_11 під час сварки сильно вдарив її зятя в обличчя. Після чого зять присів, бо йому стало погано і викликали швидку допомогу та поліцію. Від ОСОБА_2 та зятя вона знаходилася на відстані приблизно до двох метрів і все бачила.

Свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною потерпілого, у судовому засіданні дала покази, що на початку травня 2018 року вони приїхали сім`єю до матері полагодити огорожу. У той день сусід навпроти спускав каналізаційні стоки у канаву попри їхню огорожу. На зауваження останній не реагував, тому перекрили каналізацію для зручності роботи і пішли у хату обідати. Під час обіду вона була на дворі і у той час приїхав ОСОБА_2 , який почав себе агресивно та неадекватно поводити, почав кричати і обзивати всіх. На крик з хати вийшов її чоловік та ОСОБА_9 . Вона знаходилась на відстані від місця конфлікту десь до 10 метрів. Чоловік намагався пояснити ОСОБА_2 , що тимчасово перекрив каналізацію, однак останній не реагував і вдарив правою рукою її чоловіка у нижню частину щелепи. Після удару ОСОБА_2 і надалі стояв, розмахував руками, ображав всіх матюками. У цей час її мати та ОСОБА_9 знаходилися поряд з ОСОБА_2 та потерпілим. Внаслідок тілесних ушкоджень її чоловік не міг їсти близько місяця часу, оскільки, був із зашитим ротом.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дав покази, що знайомий з потерпілим по роботі, і приїхав з ним до його тещі допомогти зробити огорожу. Сусід навпроти зливав відходи у канаву біля огорожі, яку вони робили. Був неприємний запах і було незручно працювати. ОСОБА_8 пішов до сусіда, щоб на час виконання робіт він перекрив стік відходів, однак сусід не відреагував. Далі вони самі з потерпілим засипали витік стічних води кусками бетону. Під час обіду вони з потерпілим почули крик на дворі та вийшли на дорогу до ОСОБА_2 . Останній кричав, щоб відновили каналізацію. Потерпілий намагався пояснити, що тимчасово її перекрили, однак ОСОБА_2 нічого не хотів слухати і підійшовши до ОСОБА_8 на відстань витягнутої руки вдарив його. Потерпілому стало погано і свідок притримав його.

Вищеописані покази підтверджують час та місце вчинення злочину. Безсумнівно викривають особу винного в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , оскільки, під час надання своїх показів і потерпілий, і всі свідки вказували на обвинуваченого ОСОБА_2 , як на особу, яка наносила удар. Також показами потерпілого і свідків доводиться механізм спричинення тілесних ушкоджень і кількість нанесених ударів, а саме один удар кулаком правої руки в нижню частину щелепи. Підтверджується умисел та мотиви вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин (обвинувачений і потерпілий раніше не були знайомі) з метою помсти за небажання виконувати потерпілим та його родичами вказівок обвинуваченого.

Про допит будь-яких інших свідків ніхто зі сторін кримінального провадження клопотань не подавав. В тому числі не заявляла таких клопотань і сторона захисну (обвинувачений та його захисник) ні на стадії досудового розслідування, ні під час розгляду справи в судовому засіданні.

Оскільки вищеописані покази потерпілого і свідків є послідовними, несуперечливими та взаємодоповнюючими, то в суду відсутні підстави не довіряти цим показам. З цієї ж підстави суд відкидає посилання захисника на недостатність доказів вини її підзахисного і необхідність стороні обвинувачення встановлювати та допитувати інших ймовірних свідків вчинення обвинуваченим злочину.

Суду не надано жодних доказів, які б давали підстави вважати, що поведінка обвинуваченого була зумовлена неправомірними діями потерпілого чи когось із його родичів. Певні межові спори, в тому числі і щодо використання канав (фос, окопів), без застосування насильства однією зі сторін конфлікту, абсолютно не є тією достатньою підставою, яка б давала право на застосування фізичної сили і нанесення будь-яких тілесних ушкоджень іншою стороною конфлікту.

За вище описаних обставин в обвинуваченого ОСОБА_2 не виникло права на необхідну самооборону, оскільки жодні докази по справі, не рахуючи тверджень самого обвинуваченого, не вказують на те, що потерпілий ОСОБА_8 застосовував чи мав намір застосувати насильство до обвинуваченого чи до когось з його близьких осіб, чи вчиняв будь-які інші хуліганські дії.

Окрім вище наведених показів потерпілого та свідків, які є послідовними і несуперечливими та доповнюють одні одних, вина ОСОБА_2 доводиться наступними письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події від 29.09.2018 р. з фотододатками, з якого вбачається, що було оглянуто місце події в АДРЕСА_2 , де саме відбувся конфлікт (81-82). Незважаючи на те, що огляд місця події було проведено через значний проміжок часу після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, на чому наголошувала захисник, проте в сукупності з іншими доказами по справі, зокрема показами потерпілого і свідків, цей доказ конкретизує місце вчинення злочину, а саме проїжджа частина дороги в с. Мостище по вул. Робітнича паралельна домоволодінню АДРЕСА_2 , де на відстані 1 метра від металевої огорожі домоволодіння № 53 розташовується рів;

- висновком експерта № 179 від 10.08.2018 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_8 мався двобічний травматичний перелом нижньої щелепи зліва в ділянці кута, справа в ділянці суглобового відростка, у зв`язку з чим виникла необхідність у проведенні оперативного втручання «Шинування щелеп за Васильєвим» (10.05.2018 р.), який утворився від дії тупого предмета, може відповідати терміну, вказаному в ухвалі, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Відсутність лікування ОСОБА_8 тривалістю більше 21 дня не відповідає характеру тілесних ушкоджень і не може бути підставою для зміни ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с. 70);

- медичною картою стаціонарного хворого № 995718 ОСОБА_8 та догоспітальним клінічним протоколом № 3086, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні, а копії долучені до матеріалів судової справи (а.с. 84-96). З даних медичних документів вбачається, що ОСОБА_8 був госпіталізований 10.05.2018 р. і йому виставлено діагноз: двохбічний травматичний перелом нижньої щелепи зліва в ділянці кута, справа в ділянці суглобового відростка. 10.05.2018 р. потерпілий ОСОБА_8 переніс операцію «Шинування щелеп шинами Васильєва»;
- рапортом працівника поліції від 09.05.2018 р., в якому зафіксовано повідомлення медичної установи про те, що 09.05.2018 р. у Калуську ЦРЛ за медичною допомогою звернувся ОСОБА_8 з діагнозом забій м`яких тканин ділянки нижньої щелепи зліва; побив невідомий в с. Мостище близько14:00 год. (а.с. 97);
- рапортом працівника поліції від 09.05.2018 р., з якого слідує, що 09.05.2018 р. о 14:37 год. до чергової частини надійшло повідомлення від ОСОБА_13 , яка повідомила, що в АДРЕСА_2 , сусід наніс тілесні ушкодження її родичу (а.с. 98);
- заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я начальника Калуського ВП ГУНП, з якої вбачається, що останній просить притягнути до відповідальності ОСОБА_14 , який 09.05.2018 р. в ході конфлікту вдарив його в щелепу (а.с. 99);
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000533. Кримінальне провадження зареєстроване 10.05.2018 р. Заявником і потерпілим вказаний ОСОБА_8 . Дата внесення до ЄРДР 09.05.2018 р. Фабула: 09.05.2018 р. в чергову частину Калуського ВП поступило повідомлення про те, що 09.05.2018 р. близько 14.30 год в с. Мостище по вул. Робітнича ОСОБА_2 спричинив ушкодження ОСОБА_8 (а.с. 102).
В рапортах працівників поліції чітко зафіксовано час та дату вчинення злочину, а саме близько 14 год. 00 хв. 09.05.2018 року. Про те, що конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, відбувся в с. Мостище саме 09.05.2018 року не заперечувала жодна зі сторін кримінального провадження під час розгляду справи в суді. Таким чином, точну і достеменну дату вчинення злочину встановлено в ході судового розгляду даного кримінального провадження і помилкове зазначення в обвинувальному акті дати вчинення злочину - «05.05.2018 року», суд розцінює як технічну описку, яка не впливає на обсяг висунутого ОСОБА_2 обвинувачення в розумінні ст. 337 КПК України
На спростування посилання адвоката на те, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочате не за заявою потерпілого, як того вимагає ст. 26 КПК України, прокурором долучено під час судового розгляду справи вище зазначену заяву потерпілого від 09.05.2018 р. Окрім того, під час надання пояснень в судовому засіданні потерпілий підтримав обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України. Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 214 КПК України відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Стаття 478 КПК України лише встановлює право потерпілого подати до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення. Проте, ці положення процесуального закону не спростовують обов`язок слідчого невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування (ч. 1 ст. 214 КПК України).
Суд відхиляє посилання захисника як на недопустимість доказу на ту обставину, що рентгенівський знімок ОСОБА_8 не долучався до медичної карти хворого, яка була надана експерту для надання висновку та те, що до проведення експертизи не залучався спеціаліст рентгенолог, оскільки, з матеріалів медичної карти, а саме: запису лікаря приймального відділення вбачається, що ОСОБА_8 проводилася рентгенографія нижньої щелепи у трьох проекціях, які досліджувались лікарем рентгенологом безпосередньо у медичному закладі на основі чого останньому була призначена операція та відповідне лікування згідно з отриманими тілесними ушкодженнями та виставленим діагнозом.
При проведенні даної експертизи, судово-медичний експерт використовував матеріали медичної карти потерпілого ОСОБА_8 , де у повному обсязі описані тілесні ушкодження і проведене лікування і не вбачав потреби в залученні інших спеціалістів до проведення експертного дослідження та не заявляв клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; зокрема про надання йому рентгензнімків хворого, що є правом експерта відповідно до положень ч. 3 ст. 69 КПК України.
Також, від сторін кримінального провадження не надходило клопотань про призначення додаткових, комісійних чи комплексних судово-медичних експертиз відносно обставин даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 70 КПК України, за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, у суду немає підстав ставити під сумнів правдивість та законність висновку експерта, а доводи сторони захисту щодо неналежного експертного висновку, вважає безпідставними та нічим не підтвердженими.
Також захисник вказує на те, що потерпілому та стороні захисту не були відкриті судово-медичні документи у якості доказів, оскільки були повернуті слідчим у медичний заклад до стадії відкриття матеріалів кримінального провадження.
Однак, на думку суду, такі аргументи щодо недопустимості доказів, як медичної карти хворого є надуманими, так як згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 17.10.2018 р (а.с. 71), підозрюваний ознайомився у повному обсязі з матеріалами кримінального провадження про що розписався у протоколі, і у подальшому ні від нього самого, ні від захисника будь-яких клопотань на час відкриття матеріалів кримінального провадження не поступало.
Попри те, що в постанові слідчого від 10.08.2018 р. про визнання речей речовими доказами наявна вказівка про повернення речових доказів (медичної карти стаціонарного хворого і догоспітального клінічного протоколу) в ОКЛ м. Івано-Франківськ (а.с. 72), насправді такі медичні документи не були повернуті за призначенням і були наявні в розпорядженні слідчого під час надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування. Така обставина підтверджується фактом наданням медичної карти стаціонарного хворого разом з догоспітальним клінічним протоколом прокурором для дослідження безпосередньо в судовому засіданні. Після дослідження оригіналів цих медичних документів їхні копії долучені до матеріалів судової справи (а.с. 84-96).
З огляду на це, суд не вбачає за можливе визнати недопустими доказами медичну карту потерпілого, оскільки позиція сторони захисту на думку суду є надуманою та необґрунтованою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненому кримінальному правопорушенні у судовому засіданні доведена повністю, а його злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини при яких був скоєний злочин, а також думку потерпілих і позицію прокурора.

Зокрема, призначаючи покарання ОСОБА_2 ,суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу обвинуваченого. Зокрема те, що він має постійне місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у психіатра та нарколога не числиться, є підприємцем, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, відсутні негативні характеристики по місцю його проживання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 на підставі ст. 66 КК України, в обвинувальному акті не зазначені, проте суд відносить до таких обставин той факт, що обвинувачений робив спроби добровільно відшкодувати завдані збитки потерпілому.
Обставини, які б відповідно ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведено. Не встановлено таких обставин і під час розгляду справи в суді.

Суд враховує позицію потерпілого, який просив обвинуваченого покарати суворо в межах санкції статті, за якою обвинувачується ОСОБА_2 . Таку ж позицію підтримав і представник потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати дані про особу обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до скоєного і призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведене та те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив злочин середньої тяжкості, наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, однак з його сторони відсутнє каяття за вчинені дії, то суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі.

Водночас враховуючи, що обвинувачений одружений і має на утриманні двох неповнолітніх дітей, займається підприємницькою діяльністю, що свідчить про наявність доходів на утримання сім`ї, раніше злочинів не вчиняв, а головним чином беручи до уваги висновок досудової доповіді складеної Калуським міськрайонним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 30.01.2019 р., з якого слідує, що виправлення ОСОБА_2 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, так як обвинувачений не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 50-53), то суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_2 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання у вигляді обмеження волі, встановивши йому іспитовий строк.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_2 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 729,71 грн., моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. (а.с. 28-32)
В подальшому під час розгляду в суді кримінального провадження стороною потерпілого було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій порушено питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат, пов`язаних з прибуттям потерпілого в судові засідання, в сумі 8069 грн. 68 коп. (а.с. 113). Також долучено копії відповідних документів на підтвердження понесених витрат (а.с. 114).

Згідно є ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Під час судового розгляду ОСОБА_2 матеріальну шкоду та судові витрати потерпілого визнав повністю, моральну шкоду визнав частково у розмірі 10000,00грн.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
На підтвердження позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди потерпілим надано квитанції та чеки на витрати, зумовлені вчиненням проти нього злочину, зокрема на поїздки та витрати на проїзд та ліки, якими підтверджується сума позовних вимог в цій частині, тому суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задоволити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_8 729,71 грн. матеріальної шкоди завданої злочином.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , які полягали у завданні умисних тілесних ушкоджень, потерпілий зазнав значних душевних та моральних страждань, зумовлених тривалим лікуванням. Зокрема, суд враховує, що потерпілий перетерпів тривалу фізичну біль, був позбавлений можливості задоволення основної біологічної потреби людини нормального вживання їжі, внаслідок чого його болів шлунок, оскільки тривалий час не міг нормально харчуватися. Також, пережив тривалі переживання за своїх рідних, які теж спільно перенесли переживання за стан його здоров`я. Змушений до цього часу вживати ліки, що зумовлено головними болями, які спричинені його побиттям. Внаслідок злочину пережив тривалі болісні фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасову відірваність від активного соціального життя, порушення сну, емоційну напругу, почуття образи та приниження гідності.
Однак суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному потерпілим розмірі є неспівмірними завданій моральній шкоді, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, і суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_2 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_15 20000,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином.
Представником потерпілого ОСОБА_7 до матеріалів позову додані копії квитанцій та фіскальних чеків про судові витрати потерпілого ОСОБА_8 , а саме фіскальні чеки на придбання ним пального для проїзду на своєму автомобілі до місця знаходження суду для участі у розгляді справи на суму 1875,41 грн. та на суму 2164,98 грн., яке придбане 07.04.2019 р. о 12:40 год. та 07.04.2019 р. о 22:30 год., та аналогічні копії квитанцій на таку ж суму, які просить стягнути з обвинуваченого (а.с. 114).

Відповідно до ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Дослідивши подані дві розрахункові квитанції банку «ПриватБанк», суд вважає, що вони не є фіскальними чеками про оплату товару, а лише свідчать про розрахунок потерпілим за пальне банківською карточкою «ПриватБанк» і дублюють вище вказані суми у фіскальних чеках та час покупки і оплати пального.

Отже, за таких обставин, суд не бере до уваги вказані квитанції розрахунку банківською карточкою «ПриватБанк» на суми 1875,41 грн. та 2164,98 грн. за пальне, яке вказане у фіскальних чеках, оскільки вони не є платіжними документами, які свідчать про придбання потерпілим пального, а лише свідчать про безготівковий розрахунок банківською карточкою за дане пальне, а тому їх не можна вважати належними доказами про судові витрати потерпілого, пов`язані з переїздом до місця знаходження суду для участі у розгляді справи.

Отже, судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого у сумі 4040,39 грн.

Також потерпілим ОСОБА_8 понесені витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій (а.с. 42-43). Ця сума також підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого відповідно до ст. 120 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві не обирався і прокурор в судовому засідання не заявляв клопотання про обрання запобіжного заходу вироком суду. Враховуючи поведінку обвинуваченого під час розгляду справи в суді, а саме те, що він з`являвся в судові засідання, не вчиняв нових правопорушень, не намагався вплинути на свідків, то відсутні підстави обирати йому запобіжний захід вироком суду.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374, 395 КПК України,

у х в а л и в:

Засудити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тавизнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді 1 року обмеження волі, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 такі обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 : 729,71 грн. матеріальної шкоди,20000,00 грн. моральної шкоди, завданої злочином, 4000,00 грн. витрат за надання правової допомоги та 4040,39 грн. судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Речові докази:

- медичну карту стаціонарного хворого № 995718 стоматологічного відділення ОКЛ від 10.05.2018 р. та догоспітальний клінічний протокол № 3086 від 10.05.2018 р., які знаходяться при матеріалах судової справи № 345/4401/18, повернути в Обласну клінічну лікарню (м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91)

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядкудо Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя