ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5480/19 Номер провадження 11-сс/814/641/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 16 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні чотирьох клопотань прокурора відділу Генеральної прокуратури ОСОБА_11 про відсторонення від посади щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовження відсторонення від посад щодо підозрюваних ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від посади оперуповноважених сектору кримінальної поліції Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області строком на два місяці, які були об`єднані в одне провадження ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16.08.2019 року за №1кс/554/12205/2019.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя вказав, що прокурор не довів наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці, підозрюваного який, перебуваючи на займаній посаді, може впливати на потерпілого, свідків, шляхом примушення їх до дачі спростовних показань стосовно себе, а також знищити чи підробити документи, які мають суттєве значення для досудового розслідування, тим самим протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню..

Не погоджуючись з ухвалою суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор, який просить скасувати ухвалу слідчого судді, задовольнити клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури та відсторонити ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від посад старших оперуповноважених сектору кримінальної поліції Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від посад оперуповноважених сектору кримінальної поліції Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає про безпідставне об`єднання чотирьох клопотань прокурора в одне провадження, і як результат, неналежну правову природу розгляду клопотань щодо чотирьох підозрюваних. Стверджує, що слідчий суддя повинен був розглянути чотири скарги окремо, так як вони мають різні вимоги щодо відсторонення від займаних підозрюваними посад, хоча і в рамках одного кримінальному провадженні, що свідчить про упереджене ставлення до розгляду провадження по суті з ухваленням необ`єктивних рішень.

Крім того зазначає, що подальше перебування підозрюваних на своїх посадах, а також використання ними своїх службових повноважень, може негативно вплинути на хід досудового розслідування шляхом впливу на свідків, потерпілого та інших учасників кримінального провадження.

Прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною так як матеріали у своїй сукупності повною мірою доводять необхідність відсторонення підозрюваних від займаних посад, на що уваги слідчий суддя не звернув та дійшов помилкового висновку при прийнятті рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення підозрюваних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які стверджували про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали додані до клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 15.08.2019 року до судді Октябрського районного суду м. Полтави надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , в рамках кримінального провадження №0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України про продовження строку відсторонення від посади відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.08.2019 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України, в рамках кримінального провадження №0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України про продовження строку відсторонення від посади відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

16.08.2019 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України, в рамках кримінального провадження №0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України про продовження строку відсторонення від посади відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.08.2019 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України, в рамках кримінального провадження №0001437 від 21.11.2018 за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України про продовження строку відсторонення від посади відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2019 року вказані клопотання прокурора об`єднані в одне провадження за №1кс/554/12205/2019, що є порушенням процедури судового розгляду, а доводи прокурора логічними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, у відповідності до положень ч.1 ст.412 КПК України, є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1), законність (п. 2) та диспозитивність (п. 19), згідно яких кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК). Під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК. У разі якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1 і ч. 3-6 ст. 9 КПК).

КСУ у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998 (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

У інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), у п.109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova), у п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та у п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Виходячи із системного аналізу кримінального процесуального законодавства України, ураховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, та який знайшов своє закріплення як у судовій практиці КСУ, так і ЄСПЛ, колегія суддів приходить до переконання про відсутність у слідчого судді будь-яких законних та обґрунтованих підстав для прийняття рішень як про об`єднання кримінальних проваджень по різним, окремим скаргам особи, так і за наслідками судового розгляду таких скарг у виді «звернення уваги прокурора», оскільки правозастосувач, яким в цьому випадку є слідчий суддя суду першої інстанції, повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуватися процедури розгляду скарг, тобто користуватися виключно принципом законності, згідно якого «дозволено робити лише те, що передбачено в законі».

За правилами ч. 1 ст. 334 КПК матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу, а згідно ч. 2 цієї норми Закону, у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

При вирішенні питання про об`єднання проваджень слідчий суддя суду першої інстанції не звернув уваги на те, що кримінальним процесуальним законом передбачено можливість об`єднання матеріалів кримінального провадження в одне провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, виключно з урахуванням правил, встановлених ст. 217 КПК, яка регламентує підстави об`єднання та виділення матеріалів лише за певних визначених цією нормою обставин, зокрема щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень тощо.

При цьому, незважаючи на те, що скарги подані до суду однією особою та усі підлягали розгляду у порядку п.11 ч. 1 ст.309 КПК, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості їх об`єднання у одне кримінальне провадження і вони підлягають кожна (скарга) окремому розгляду слідчим суддею з урахуванням положень ст. 35 і 303 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підставами для об`єднання судом матеріалів кримінального провадження є надходження до суду обвинувальних актів щодо однієї особи за вчинення різних кримінальних правопорушень та щодо декількох осіб за вчинення одного і того ж правопорушення.

Тобто об`єднуватись матеріали кримінального провадження можуть суддею в разі надходження саме обвинувальних актів, а не клопотань в рамках досудового розслідування.

Таким чином, слідчий суддя, ухваливши рішення про обєднання чотирьох клопотань прокурора а в подальшому розглянувши ці клопотання одночасно з винесенням одного рішення стосовно одночасно чотирьох осіб, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом, явно вийшов за межі своїх дискреційних повноважень, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Вимогу чіткого визначення меж дискреційних повноважень ЄСПЛ сформулював таким чином: «Закон, який надає дискрецію, не є сам по собі несумісним з вимогою передбачуваності у тому випадку, коли обсяг дискреції та спосіб її застосування зазначені з достатньою чіткістю та при цьому враховується легітимна мета того чи іншого вживаного заходу в тій чи іншій ситуації, щоб надати індивіду адекватний захист від свавільного втручання». Людині дозволено вчиняти будь-які дії, якщо вони не заборонені законом, натомість органи державної влади діють у режимі «дозволено лише те, що прямо передбачено законом», що узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України.

При вирішенні питання щодо можливості апеляційного оскарження вказаної вище ухвали слідчого судді колегія суддів також виходить із положень загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7, ч. 1 і ч. 3-6 ст. 9, ч. 4 ст. 21 КПК, незважаючи на те, що положеннями ст. 309, 392 і 395 КПК не передбачено оскарження ухвали слідчого судді про обєднання 4 клопотань прокурора в одне провадження, оскільки у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Якщо інше не передбачене КПК здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права гарантовані Конституцією України, в тому числі встановлені у ст. 19 і 129 Основного Закону та міжнародними договорами України.

Аналізуючи вказані вище вимоги кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що норми КПК, хоча і встановлюють вичерпний перелік випадків, коли ухвали слідчого судді підлягають апеляційному оскарженню, але одночасно зобов`язують цього ж слідчого суддю діяти при постановленні своїх ухвал виключно в межах своїх повноважень, передбачених цим же процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК. При цьому, колегія суддів також враховує і те, що відсутність в повноваженнях слідчих суддів можливості прийняття таких рішень може зумовлювати і відсутність таких рішень слідчих суддів у виключному переліку, передбаченому ст. 309 КПК.

Тобто, на випадки прийняття слідчим суддею рішення не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом, положення ст. 309 КПК не можуть розповсюджуватися, оскільки остання стосується виключно законних рішень слідчого судді і кожна особа має право розраховувати, що до неї буде застосована належна правова процедура, а слідчий суддя під час кримінального провадження буде неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, вимог інших актів законодавства. При цьому, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що «кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Таким ефективним засобом юридичного захисту в національному органі, про який йдеться мова у Конвенції, в цьому конкретному випадку, на думку колегії суддів, і є можливість перегляду ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, внаслідок чого в повному обсязі будуть дотримані одні із основних принципів судочинства верховенство права, законність та доступ до правосуддя.

Зазначене узгоджується і з положеннями ст. 55 Конституції України, згідно яких кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а також і з правовою позицією КСУ, висловлену ним у п. 2.1 свого рішення від 08.04.2015 у справі № 3-рп/2015, що «згідно з практикою ЄСПЛ у ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів» (п. 25 рішення від 17.10.1997 у справі «Делкур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) та п. 65 рішення від 11.10.2001 у справі «Гоффманн проти Німеччини» (Нoffmаnn v. Germаnу).

З огляду на це, об`єднавши чотири клопотання прокурора щодо відсторонення від посади щодо чотирьох підозрюваних одночасно їх розглянувши, слідчий суддя, істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону та не дотримався належної процедури розгляду, що в свою чергу призвело і до суттєвого порушення процедури розгляду клопотань. Вказані порушення слідчим суддею перешкоджають апеляційному суду розглянути клопотання та вирішити їх по суті.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо суттєвого порушення слідчим суддею норм КПК при об`єднанні та розгляді чотирьох клопотань одночасно є цілком обґрунтованими, вмотивованими і такими, що заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а саме ухвали слідчого судді про об`єднання матеріалів клопотання в одне провадження та про відмову у задоволенні клопотань прокурора підлягають скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону із призначенням нового розгляду слідчим суддею в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 16 серпня 2019 року про об`єднання клопотань прокурора відділу Генеральної прокуратури ОСОБА_11 .

Скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 16 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотань прокурора відділу Генеральної прокуратури ОСОБА_11 про відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовження відсторонення від посад підозрюваних ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від посади оперуповноважених сектору кримінальної поліції Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області.

Матеріали клопотань прокурора відділу Генеральної прокуратури ОСОБА_11 про відсторонення від посади ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовження відсторонення від посад щодо підозрюваних ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від займаних посад у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001437 від 21 листопада 2018 року, повернути в Октябрський районний суд м. Полтава для розгляду по суті в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4