Дата документу 18.06.2019 Справа № 334/6274/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/744/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/6274/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001754, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, офіційно не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, з загально-середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишений без змін, до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 23 травня 2018 року, у період часу з 20 години до 21 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел, спрямований на спричинення останньому тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс не менше семи ударів руками та ногами в область голови ОСОБА_9 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з крововиливом над твердою мозковою оболонкою, з дифузними крововиливами під м`якими мозковими оболонками, з забоєм мозку у лівій тім`яній долі, що призвело до розвитку набряку головного мозку, від яких у подальшому настала смерть ОСОБА_9 на місті події.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з призначенням обвинуваченому надто суворого покарання. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_7 , який провину свою визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, а тому у суду були всі підстави призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Виходячи з викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника адвоката ОСОБА_8 , який прохав задовольнити його апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який також підтримав апеляційну скаргу свого захисника; прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинене повторно, кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу на те, що, призначаючи покарання, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При вивченні особи обвинуваченого судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, активно сприяв у розкритті злочину, за місцем мешкання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками. Також суд врахував висновок судово-психіатричного експерта згідно якого, у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував поза хронічного психічного захворювання.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Зваживши зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_7 , який провину свою визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, а тому у суду були всі підстави призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання, оскільки вже приймалися судом при призначенні покарання.

Мотивував районний суд і неможливість застосування положень ст. 69 КК України, з чим також погоджується і колегія суддів.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання по доводах, зазначених в апеляційній скарзі його захисника, не вбачається.

Застосований судом розмір покарання призначений правильно, є найбільш м`яким, і колегія суддів не вважає його надмірно суворим, тому підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4