Провадження № 1-кп/756/106/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2019 року м.Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5

представника потерпілого: ОСОБА_6

представника неповнолітньої: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
15.06.2016 року приблизно о 03 години 50 хвилин, неповнолітня ОСОБА_8 , перебувала на подвір`ї житлового будинку АДРЕСА_2 , де у неї виник умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , а саме відкритого викрадення золотого ланцюжка, який ОСОБА_10 побачила на шиї у ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій намір, перебуваючи за вказаною адресою, в той же час, під час конфлікту та сутички з потерпілим ОСОБА_9 , неповнолітня ОСОБА_10 , відкрито, шляхом ривка, зірвала з його шиї, золотий ланцюжок, вагою 18,5 г, довжиною 50 см, (585 проби), вартістю 9 604 грн. 46 коп., після чого з місця вчинення злочину зникла, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Внаслідок вчиненого, потерпілому ОСОБА_9 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 9604 гривні 46 копійок.
У зв`язку з тим, що суспільно-небезпечне діяння скоєно, особою яка не досягла віку кримінальної відповідальності на момент вчинення кримінального правопорушення, прокурор просила суд застосувати до неповнолітньої ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля заборонивши покидати місце проживання в період часу з 20.00 годин до 07.00 годин ранку.
Неповнолітня ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання підтримала, пояснивши, що дійсно за викладених у клопотанні обставин вона зірвала з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок, розкаюється у вчиненому.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що 15.06.2016 року він перебував у кафе разом зі своїм другом та вживали спиртні напої. У ночі коли вони повертались додому, побачили компанію людей, серед яких була ОСОБА_8 її матір ОСОБА_11 та ще хлопець та дівчина. Його та друга наздогнала ця компанія почався словесний конфлікт під час якого та сутички ОСОБА_8 зірвала у нього рукою ланцюжок з шиї.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд, перевіривши зібрані докази вважає, що неповнолітня ОСОБА_8 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

На момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , згідно ст. 22 КК України не досягнула віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, оскільки їй не виповнилося 16 років.
Згідно ч.1 ст.497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.
У пунктах 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застереження є одним із найм`якіших заходів виховного характеру і може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину. Обмеження дозвілля слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість тощо.
Згідно ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виправного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, я з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_8 скоїла злочини після досягнення 11-річного віку і до досягнення віку, з якого настає кримінальна відповідальність до неї слід застосувати примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітньої.
Що стосується вказаних потерпілим та представником потерпілого обставин про участь матері неповнолітньої ОСОБА_12 - ОСОБА_13 у скоєнні злочину, що вона є підбурювачем неповнолітньої, суд вважає, що оскільки про ці обставини не зазначено у клопотанні прокурора, не зазначено, що ОСОБА_8 скоїла суспільне небезпечне діяння за попереднею змовою групою осіб, тому, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не може про них зазначити у цій ухвалі.
Що стосується незгоди представника потерпілого з вартістю золотого ланцюжка, то судом було роз`яснено йому право заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи, але він цим правом не скористався, інші учасники кримінального провадження цю вартість не оспорювали і також не просили суд про призначення експертизи. Самостійно суд, відповідно до ст. 332 КПК України, не має права призначити таку експертизу, тому, враховуючи, що сторона захисту не оспорює вартість зазначену у клопотанні суд вважає цю обставину доведеною.
Керуючись ст. 22, ст. 97, ст. 105 КК України, ст.ст. 314, 332, 369-372, 376 КПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_8 примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження, обмежити її дозвілля і встановити особливі вимоги до поведінки неповнолітньої, а саме заборонити їй покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20.00 год. до 07.00 год., ранку строком до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_1