Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2441/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0005478 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троща, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, -
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 5-ти років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Вирішити долю речового доказу, а саме: автомобіля ЗАЗ TF698P3HГ д.н.з. НОМЕР_1 , скасувавши арешт та повернувши автомобіль власнику. У разі неможливості виправити помилку суду першої інстанції просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає вирок суду таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції порушив вимоги ст.65 КК України, оскільки не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні батьків пенсіонерів, а також суд не врахував всі пом`якшуючі обставини справи, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданої шкоди. Вказує, що судові дебати були проведено без участі потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника. Крім того, в порушення ст.ст. 100, 368 КПК України судом не вирішено долю речового доказу - автомобіля ЗАЗ TF698P3HГ д.н.з. НОМЕР_1 , на який ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.08.2016р. було накладено арешт.

В апеляційні скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Цивільний позов її задовольнити в повному обсязі та стягнути з ПАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 17 400, 00 грн.; з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 грн. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також необґрунтованою відмовою у задоволенні цивільного позову. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції безпідставно врахував обставиною, яка пом`якшує його покарання щире каяття, оскільки обвинувачений свою вину визнав лише частково, завданих збитків в повному обсязі не відшкодував, намагався перекласти свою вину на інших, і вибачився лише в судових дебатах. Вказує, що суд в повній мірі не розглянув її цивільний позов та частково задовольняючи його не оцінив глибину її фізичних та моральних страждань від втрати доньки.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.
Початок строку відбуття покарання вирішено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 500 000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Житомирської обласної ради 3028,52 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_11 ..
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1693,68 гривень.
Речові докази: взуття потерпілої ОСОБА_12 , яке повернуто потерпілій ОСОБА_9 , залишено останній, взуття потерпілої ОСОБА_11 , яке зберігається в камері речових доказів Житомирського ВП повернуто останній.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 22.08.2016 року близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ TF698P ЗНГ, номерний знак НОМЕР_1 , рухався поблизу буд.131 вул.Київське шосе зі сторони с. Глибочиця, Житомирського району в напрямку вул.Сергія Параджанова в м. Житомирі, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4, 18.1, 18.4 вказаних вище Правил, рухаючись у населеному пункті із перевищенням швидкості, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинилися водії транспортних засобів, що рухались по сусідніх смугах руху, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого передньою частиною керованого транспортного засобу, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які перетинали проїзну частину вул. Київське шосе з ліва на право по відношенню до напрямку руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден, синця на тулубі та голові, крововиливів в м`які тканини голови, субдуральної гематоми, саден, синців на тулубі та кінцівках, крововиливу в середостіння, забою серця та легень, субкапсулярної тріщини печінки з формуванням субкапсулярної гематоми, крововиливу в навколониркову клітковину лівої нирки, крововиливу в заочеревину клітковину та м`які тканини тазу зліва, переломів кісток тазу, гемоперитонеуму, закритого перелому лівої гомілки, які в своїй сукупності та за механізмом свого утворення є тупою сполученою травмою, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
Окрім цього, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми саден на обличчі, струсу головного мозку, закритого перелому кісток правої гомілки та правого передпліччя зі зміщенням кісткових відломків, саден грудної клітки та верхніх кінцівок, які в своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Так, необережні дії, які виразилися в порушенні водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 12.3, 12.4, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 року, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 та смерті потерпілої ОСОБА_12 .
В засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_11 та представник потерпілої ОСОБА_13 не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, подали до суду заяву про розгляд провадження без їх участі.
Представник ПАТ СК «Галицька», будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надавав.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 , думку прокурора в заперечення обох апеляційних скарг, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 в підтримання апеляційної потерпілої та в заперечення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в необережних діях, які виразились в порушені правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 та смерть потерпілої ОСОБА_12 , відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ніким з можливих апелянтів не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає з батьками, які є пенсіонерами, мають хронічні захворювання та про яких обвинувачений піклується і підтримує; громада села Троща Чуднівського району Житомирської області позитивно характеризує ОСОБА_7 та висловлює згоду про взяття його на поруки; останній в ході досудового розслідування добровільно відшкодував заподіяну спричинену матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_11 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує його покарання суд визнав щире каяття.

На підставі викладеного, враховуючи позицію прокурора, думку потерпілих, суд вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ближче до мінімального строку, передбаченому санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом пом`якшуючих обставини справи, а саме активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданої шкоди та про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є безпідставними.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично свою винуватість у скоєнні злочину визнав частково. Також, не можна визнати обставиною, що пом`якшує покарання і активне сприяння розкриттю злочину, оскільки захисником не наведено жодних дій, показань обвинуваченого, які б сприяли розкриттю злочину. Вказана обставина не знайшла свого підтвердження і при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції. Завдана шкода обвинуваченим ОСОБА_7 відшкодована частково (лише потерпілій ОСОБА_11 ).

Наведені в апеляційній скарзі захисника інші пом`якшуючі покарання її підзахисному обставини в повній мірі враховані у вироку судом першої інстанції при призначенні йому покарання.
Колегія суддів звертає увагу, що хоча обвинувачений ОСОБА_7 і вчинив злочин з необережності, але згідно ст. 12 КК України цей злочин є тяжким, а наслідком його вчинення є смерть потерпілої ОСОБА_12 , 1999 року народження (на час ДТП 16 років) та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілої ОСОБА_11 , 2000 року народження. Крім того, в апеляційній скарзі захисника не наведено та судом не встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, як того вимазає ст.69 КК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 має схильність до порушення Правил дорожнього руху, про що свідчить постанова судді Шевченківського районного суду м.Києва від 16.01.2015 року, якою його притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП, постанова судді Солом`янського районного суду м.Києва від 05.05.2015 року, якою його притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП, ухвала Шевченківського районного суду м.Києва від 29.09.2016 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за своєння злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України (примирення з потерпілим) (а.п.185-193).
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого як внаслідок суворості так і внаслідок м`якості.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не вирішено долю речових доказів, а саме автомобіля ЗАЗ TF698P3HГ д.н.з. НОМЕР_1 , та про те, що судові дебати були проведено без участі потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника, на думку колегії суддів не можуть слугувати підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Так, питання щодо вирішення долі речових доказів може бути вирішено в порядку виконання вироку відповідно до вимог ст. 539 КПК України та на даній стадії кримінального провадження не являється компетенцією суду апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції не вирішував питання в частині даного речового доказу. Отже, зазначені доводи не є підставою для скасування вироку суду.

Участь в судових дебатах потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника в даному випадку не можна визнати обов`язковою, оскільки законний представник потерпілої ОСОБА_13 подала до суду першої інстанції заяву про закінчення розгляду справи, включаючи судові дебати, без участі її та потерпілої, щодо міри покарання покладалась на розсуд суду (а.п. 118).

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому її слід залишити без задоволення.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 щодо невірного вирішення судом першої інстанції її цивільного позову заслуговують на увагу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 в порядку ст. 128 КПК України було подано цивільний позов, в якому вона просила стягнути на її користь з ПАТ СК «Галицька» 17400 грн. моральної шкоди та з обвинуваченого ОСОБА_7 1 000 000 грн. моральної шкоди (а.п 40-43).

Згідно ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд вирішує питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, у разі визнання особи винною, зокрема рішення про цивільний позов.
Так, в мотивувальній частині вироку суду зазначено, що цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди в розмірі 17 400 гривень з ПАТ СК «Галицька» судом залишається без розгляду, оскільки не визначено розміру моральної шкоди, який перевищує страхову виплату.
Проте, в резолютивній частині вироку суд першої інстанції не зазначив рішення про цивільний позов до ПАТ СК «Галицька», що є порушенням вимог ст. 374 КПК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 застрахована у ПАТ СК «Галицька» (а.п. 48) та вказана страхова компанія була залучена судом в якості цивільного відповідача.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди в розмірі 17400 гривень з ПАТ СК «Галицька».
Враховуючи, що судом першої інстанції не було прийнято рішення щодо цивільного позову до ПАТ СК «Галицька», апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення по вказаному цивільному позову, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду в цій частині в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що вирок суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову з призначенням нового розгляду в цій частині в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд не входить в обговорення висновків суду щодо вирішення цивільного позову в частині стягнення суми моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в частині, що залишена без зміни безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців, в іншій частині ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: