Номер провадження: 11-сс/813/998/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2019 року по кримінальному провадженню №0000428 від 30.05.2018 року,-

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000428 від 30.05.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та накладено арешт на речі та документи, які 28.05.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 17.05.2019 року виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за місцем фактичного розташування Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище міського типу Великодолинське, вулиця Соборна, (колишня назва Карла Маркса), будинок 1А.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та зобов`язати слідчого негайно повернути вилучене майно, посилаючись на те, що вилучені речі та документи не мають доказового значення у кримінальному провадженні і не мають ознак речових доказів та крім того майно є не ідентифікованим, що залишає простір слідству для маніпуляцій з вилученими документами.
Апеляційний розгляд у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України за відсутності прокурора, оскільки останній будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив.
Заслухавши суддю-доповідача, представника Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги в інтересах особи, яка не має в кримінальному провадженні процесуального статусу, апеляційний суд виходить з наступного.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

З матеріалів судового провадження на апеляційної скарги убачається, що речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, вилучені під час проведення обшуку за місцем фактичного розташування Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області код 04379410, що за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище міського типу Великодолинське, вулиця Соборна, (колишня назва Карла Маркса), будинок 1А.
Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК України, Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, в інтересах якої подана апеляційна скарга, є такою, яка може звернутись з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, оскільки відповідно до матеріалів справи ця юридична особа може бути власником речей та документів, які вилучені органом досудового розслідування під час обшуку.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що на час апеляційного розгляду, в кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду не звернув уваги на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст.171 КПК України, прийняв його до розгляду та ухвалив передчасне рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим.

Так, обґрунтовуючи клопотання про необхідність накладення арешту, слідчий послався на те, що застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення у виді арешту майна необхідне з метою збереження речових доказів, що в повній мірі відповідатиме потребам досудового розслідування.
Разом з цим, в клопотанні відсутнє мотивування за якими критеріями вилучені речі та документи підпадають під речі, які могли бути вилучені під час огляду та на які може бути накладено арешт в рамках даного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.5 ст.191 КК України.
Апеляційним судом встановлено, що в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно не зазначено ідентифікаційних ознак вилученого майна, зокрема папок та скорозшивачів, їх вмісту, назв документів, які містились у вилучених папках тощо.

За таких підстав, враховуючи недотримання слідчим вимог ст.171 КПК України, слідчий суддя районного суду повинен був керуватися вимогами ч.3 ст.172 КПК України та мусив повернути прокурору клопотання для усунення недоліків. Разом з цим, не звернувши уваги на недоліки клопотання слідчого, слідчий суддя прийняв до провадження, розглянув клопотання та постановив оскаржуване рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам та суперечить положенням ст.ст. 2, 7 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, та приймаючи до уваги повідомлення прокурора про те, що кримінальне провадження на даний перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого ще не закінчився, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000428 від 30.05.2018 року, яке було вилучено 28.05.2019 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного розташування Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище міського типу Великодолинське, вулиця Соборна, (колишня назва Карла Маркса), будинок 1А, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження №0000428 від 30.05.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України про арешт майна, вилученого 28.05.2019 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного розташування Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селище міського типу Великодолинське, вулиця Соборна, (колишня назва Карла Маркса), будинок 1А, повернути прокурору для усунення недоліків на протязі 72 (семи десяти двох) годин, з моменту отримання повного тесту ухвали апеляційного суду.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4