Справа № 169/291/17 Провадження №11-кп/802/183/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, в.о. лісничого Вербичанського лісництва ДП «Турійське ЛГ», раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на посаді в.о. лісничого Вербичанського лісництва ДП «Турійське ЛГ» та будучи службовою особою, яка відповідно до посадової інструкції наділена організаційно-розпорядчими функціями, такими як: керівництво виробничо-господарською діяльністю лісництва, забезпечення виконання планових завдань, ефективне використання матеріальних, трудових і фінансових ресурсів тощо, 01 серпня 2016 року, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, будучи відповідальним за виконання наряду № 113 від 01 серпня 2016 року, вчинив розтрату чужого майна шляхом, а саме: видачу лісогосподарської деревини, на яку не було відповідного наряду на відпуск лісопродукції, та надав поради, вказівки з метою вчинення дій, які виразились у складанні та видачі працівником юридичної особи, який не є службовою особою, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти та надають певні права, а саме: своїми вказівками підлеглим йому працівникам сприяв до внесення майстром з електронного обліку деревини Вербичанського лісництва ОСОБА_10 у базу електронного обліку кишенькового персонального комп`ютера ЕОД недостовірних відомостей про продаж 63 колод половника сосни, діаметром 14-19 см 1 сорту 8.518 куб м вартістю 7980.74 гривень, замість 46 колод половника сосни звичайної, по 2.4 м діаметром 15-54 см 1-3 сорту, яка була фактично відпущена представнику ТОВ «Еко Тара» ОСОБА_11 , у зв`язку з чим завдано збитків ДП «Турійське ЛГ» на суму 3882,58 гривень.
Не погоджуючись з вироком, прокурор оскаржує його з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_7 у телефонній розмові дав йому вказівку відвантажувати ту деревину, яка є на підприємстві, а саме: замість передбаченого нарядом № 113 пиловника осики 3 сорту діаметром від 14 до 25 см в кількості 2 куб.м. за ціною 595 грн. за куб. м., 3 кубічні метри пиловника сосни 1 сорту діаметром 14-19 см за ціною 965 грн. за куб. м. Посилається на показання свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що ОСОБА_10 з відома ОСОБА_7 вніс дані в електронний облік деревини за вказаним нарядом і загрузив 46 колод пиловника сосни звичайної, замість передбаченої нарядом № 113 деревини. Даний факт стверджується вироком Турійського районного суду Волинської області від 30 січня 2017 року щодо ОСОБА_10 , який набрав законної сили. Крім того, стверджує, що ОСОБА_7 , будучи службовою особою та перебуваючи на посаді в.о. лісничого Вербичанського лісництва ДП «Туріське ЛГ», завдав вказаному підприємству збитків на суму 3882,58 гривень. З огляду на наведене просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.191 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 (три) роки; за ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 (три) роки. Провести у суді апеляційної інстанції допит обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та дослідити матеріали, якими обгрунтовується обвинувачення ОСОБА_7 ..
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити і скасувати рішення місцевого суду, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу заперечили та просили вирок суду залишити без змін, показання свідків, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст.94 КПК України слідчий, прокурор, суд повинні оцінювати докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ при цьому не має наперед встановленої сили.
Дотримуючись вказаних вимог закону, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив усі представлені обвинуваченням докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та надав їм належну правову оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та пояснив суду, що у його діях відсутній склад злочинів. Обвинувачений вказав, що за результатами проведення аукціону з продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 3 кварталу 2016 року, який відбувся 19 травня 2016 року (аукціонне свідоцтво №1200-л-2016), ДП «Турійське ЛГ» та ТзОВ «Еко Тара» уклали договір купівлі продажу необробленої деревини №1200-1200-л-2016 від 19 травня 2016 року та підписали графік її поставки на серпень 2016 року. 01 серпня 2016 року він виконував обов`язки лісничого Вербичанського лісництва ДП «Турійське ЛГ», та на виконання умов вказаного договору інженером з реалізації ДП «Турійське ЛГ» ОСОБА_12 йому було передано наряд №113 на відпуск лісопродукції, який він потім передав майстру з електронного обліку деревини Вербичанського лісництва ОСОБА_10 , вказавши відвантажити саме ту деревину, що зазначена у вказаному наряді, та яка на той час була у наявності Вербичанського лісництва.
Під час апеляційного розгляду провадження ОСОБА_7 ствердив, що ОСОБА_10 йому телефонував з приводу того, що не вистачає деревини, однак жодних вказівок ОСОБА_10 на відвантаження іншої деревини він не давав. Ввечері обвинувачений дізнався, що машину з лісом затримали працівники поліції. Також зауважив, що під час службової перевірки жодних письмових пояснень він не давав, а директор лише в усному порядку поцікавився про дану ситуацію.
Допитаний у місцевому та апеляційному судах свідок водій ТОВ «Еко Тара» ОСОБА_11 показав, що 01 серпня 2016 року під час завантаження деревини у Вербичанському лісництві ДП «Турійське ЛГ» на його автомобіль хотіли завантажити деревину, окремі колоди якої були неналежної якості (гнилі), на що він заперечив. Діаметр деревини не відповідав вкаазному у документах. Після того, як присутній там ОСОБА_10 зателефонував комусь, його автомобіль завантажили деревиною належної якості. ОСОБА_10 роздрукував та передав йому ТТН. Після чого у м. Ковелі його автомобіль був зупинений працівниками поліції. Хто був під час завантаження деревини, він не пам`ятає. Деревину завантажував не ОСОБА_7 .

У своїх показаннях свідок ОСОБА_10 зазначив, що він був присутній і відвантажував деревину на ТзОВ «Еко Тара». Деревини не вистачало, тому він зателефонував ОСОБА_7 , який відповів йому розібратися самому. В автомобіль завантажили що-небудь і відпустили транспортний засіб. Рішення про відвантаження деревини ОСОБА_10 прийняв сам, адже не вистачало деревини, яка вказана у наряді. Підтвердив, що обвинувачений не давав вказівок вантажити деревину вищого сорту та вносити про неї відповідні відомості до електронної бази. Акту службового розслідування він не бачив, його не складав, письмових пояснень не надавав.
Отже, вищенаведеними показаннями повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про те, суд неправильно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 , оскільки в ньому відсутні докази причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Крім того, свідок ОСОБА_11 категорично заперечив присутність ОСОБА_7 під час відвантаження деревини.
Посилання сторони обвинувачення на наявність телефонних перемовин між обвинуваченим та свідком ОСОБА_10 жодним чином не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про те, що вказані перемовини ніяким чином не свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Свідок - інженер охорони та захисту лісу ДП «Турійське ЛГ» ОСОБА_13 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій вказав, що його викликав директор та дав вказівку поїхати із провідним інженером лісового господарства ДП «Турійське ЛГ» ОСОБА_14 у м. Ковель, щоб скласти обміри. При проведенні обмірів була виявлена розбіжність у кубатурі та сумі. Про причини цього та участь ОСОБА_7 у тих подіях йому нічого не відомо.
Це у своїх показаннях підтвердив і свідок ОСОБА_14 ..
Свідок ОСОБА_15 ствердив, що у м. Ковелі затримали машину з деревиною. Було проведено службову перевірку, за результатами якої встановлено розбіжність у об`ємі, та складено акт, у написанні якого він брав участь як член комісії. Акт складено за вказівкою директора ОСОБА_16 і зі слів останнього. Пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_10 він не бачив. ОСОБА_7 ніяких пояснень не давав.
Проаналізувавши отримані показання свідка ОСОБА_15 , апеляційний суд приходить до висновку, що посилання сторони обвинувачення в своїй апеляційній скарзі на те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги показання вказаного свідка, є голослівними і не підтверджуються матеріалами провадження, оскільки даний свідок був допитаний судом першої інстанції. Жодних доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.191. ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України, наведені показання не містять.
При розгляді провадження у місцевому та апеляційному судах свідок ОСОБА_17 показала, що обставини відвантаження вказаної деревини їй не відомі. Вона не була присутня при складанні акту службової перевірки, а зайшовши в кабінет директора його підписала, засвідчуючи відповідність посад працівників лісгоспу. Більше ніяких відомостей їй не відомо.
Допитаний у місцевому та апеляційному судах свідок директор ДП «Турійське ЛГ» ОСОБА_16 вказав, що йому зателефонували з поліції і сказали направити працівників для здійснення обмірів. Він направив працівників, які склали обміри, виявили розбіжності і склали відповідний акт. Зазначив, що акт службового розслідування складав він, але не у той день, коли відбулося відвантаження деревини.

Таким чином, доводи прокурора про неправильну оцінку судом першої інстанції показань свідків спростовуються показаннями останніх, даними і дослідженими в суді апеляційної інстанції.

Дослідивши в суді апеляційної інстанції докази, надані стороною обвинувачення, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що аукціонне свідоцтво № НОМЕР_1 , договір купівлі-продажу необробленої деревини №1200-1200-л-2016 від 19.05.2016, графік її поставки, наряд №113, ТТН, протоколи огляду місця події, акт проведення обмірів та визначення групи діаметрів, сорту та вартості лісопродукції від 05.08.2016, висновок №8024 судово-економічної експертизи від 21.10.2016 стверджують тільки про обставини укладення і виконання договору купівлі-продажу деревини та свідчать про виявлені розбіжності між фактично відпущеною деревиною та вказаною у документах. Проте, вони ніяким чином не свідчать на наявність умислу ОСОБА_7 на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та надання порад, вказівок з метою вчинення дій, які виразились у складанні та видачі працівником юридичної особи, який не є службовою особою, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти та надають певні права, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Так само не свідчать про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 й інші досліджені безпосередньо судом апеляційної інстанції письмові докази, перелічені у апеляційній скарзі прокурора.

Суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч.2 ст.191 та ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України, характеризується прямим умислом та корисливим мотивом.

Дослідивши безпосередньо докази, досліджені судом першої інстанції, а саме показання обвинуваченого та свідків, матеріали кримінального провадження, які зазначив в своїй апеляційній скарзі прокурор, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого умислу і корисливого мотиву на розтрату майна ДП «Турійське ЛГ» чи внесення недостовірних відомостей до ТТН.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставнео не взяв до уваги такий доказ винуватості ОСОБА_7 , як акт службового розслідування є безпідставними і не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, службове розслідування за даним фактом не проводилось, письмові пояснення ні в ОСОБА_7 , ні в ОСОБА_10 не відбирались.

Дані обставини ствердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , та підтвердили їх і в ході судового засідання апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги про заподіяння ОСОБА_7 вказаному підприємству збитків на суму 3882,58 гривень, то слід зазначити, що судом першої інстанції правильно встановлено, що зазначена в обвинувальному акті сума збитків ДП «Турійське ЛГ» не обліковувалася.
Даний факт у місцевому суді підтвердила головний бухгалтер ДП «Турійське ЛГ» ОСОБА_18 ..
Інші відомості щодо суми заподіяної ДП «Турійське ЛГ» шкоди у матеріалах провадження відсутні.
Варто також зазначити, що вказані обставини знайшли своє підтвердження дослідженими судом першої інстанції доказами.
Положеннями ст.17 КПК України та ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях. усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги відсутність доказів, які доводили б вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.358 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано виправдав його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 та задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Турійського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді