Справа № 139/832/19
Провадження № 1-кп/139/50/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження № 0000113 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 335 КК України,

в с т а н о в и в:

Указом Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2019 році» № 22/2019 від 30 січня 2019 року визначено строк проведення чергових призовів громадян України на строкову військову службу. Зокрема, визначено, що у квітні-червні та у жовтні-грудні 2019 року мають бути призвані на строкову військову службу придатні за станом здоров`я до військової служби громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 20 років, та старших осіб, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.
ОСОБА_3 лікарсько-військовою комісією був визнаний придатним для проходження строкової військової служби та призначений до команди № НОМЕР_1 . Отримавши особисто повістки про явку 02 квітня та 04 червня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для направлення для проходження строкової військової служби, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою ухилення від призову на строкову військову службу, всупереч вимогам ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992, не маючи підстав для звільнення чи відстрочки від призову на строкову військову службу, передбачених ч. 2 ст. 17 цього Закону та без поважних причин, передбачених ч. 11 ст. 15 вказаного Закону, до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув та не повідомив про причини своєї неявки, тим самим ухилився від призову на строкову військову службу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю та показав: За направленням військового комісаріату він пройшов відповідний медичний огляд і визнаний придатним до військової служби, його було призначено на службу у команду № НОМЕР_1 . Однак, отримавши повістку на 02 квітня, а потім - на 04 червня цього року, він умисно не з`явився до РВК. Мотивом такої своєї бездіяльності називає обставину, що на даний час він у сім`ї є єдиним, хто має можливість заробляти кошти на прожиття, оскільки батьки за станом здоров`я на тепер не можуть працевлаштуватися, а брат є інвалідом дитинства і йому протипоказана фізична робота. На даний час він кається у скоєному і обов`язково виконає свій обов`язок перед Україною.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні злочину, а також клопотання прокурора, підтриманого обвинуваченим, завідсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу та стверджують наявність у кримінальному провадження речових доказів.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ст. 335 КК України, як ухилення від призову на строкову військову службу.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є злочином невеликої тяжкості.

Суд враховує також особу винного, зокрема, що досудовим слідством не знайдено доказів, що могли б скомпрометувати ОСОБА_3 (а.с. 21), що він не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра (а.с. 24).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття в скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше (а.с. 23). Обставин, які обтяжують покарання і які передбачені ст. 67 КК України, досудовим слідством та судом не встановлено.

Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до такої інформації (а.с. 19-20) Мурованокуриловецький РС філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області зробив висновок, що існує середній ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину і середній ризик небезпеки особи обвинуваченого для суспільства та окремих громадян, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 за вчинення ним злочину, передбаченого ст. 335 КК України, буде призначення йому покарання, передбаченого санкцією інкримінованої статті обмеження волі, з визначенням мінімального строку, передбаченого кримінальним законом.

З врахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від покарання з призначенням мінімального іспитового строку.

Судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Речовим доказом у справі визнано особову справу призовника ОСОБА_3 , 1999 року народження (а.с. 25). Долю речового доказу необхідно вирішити згідно з вимогами п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 335, 75, 76 КК України, ст.ст. 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 335 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ - особову справу призовника ОСОБА_3 , 1999 року народження - повернути законному володільцю - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: ___________