Справа № 455/583/19
Провадження № 1-м/455/9/2019
У Х В А Л А
Іменем України
17 серпня 2019 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Старий Самбір Старосамбірського району Львівської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого Сєвєрним районним судом м. Орла Російської Федерації від 27.03.2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, на утриманні немає нікого, судимості немає,

В С Т А Н О В И В:

23.04.2019 року заступник директора Департаменту - начальник Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права, представник за довіреністю ОСОБА_5 , звернулася до суду з клопотанням про приведення вироку Російської Федерації Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання в Україні: Львівська область, Старосамбірський район, с.Ясениця-Замкова, посилаючись на те, що 15 березня 2019 року наказом Міністерства юстиції України №811/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 16.11.2018 року за №06-149058/18. Згідно вказаного вироку ОСОБА_4 засуджено до покарання у вигляді 10-ти років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великих розмірах), ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великих розмірах) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області»: кінець відбуття строку покарання 02.02.2026 року.

Відповідно до вироку Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року засуджений ОСОБА_4 повинен відшкодувати в дохід держави процесуальні витрати у розмірі 71540,00 рублів. Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області» засуджений ОСОБА_4 має заборгованість за виконавчими документами у розмірі 175940,00 рублів, утримання не проводилося.

Просила суд визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України, вирішити питання про виконання вироку Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат відповідно до ч.6 ст. 610 КПК України.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України ОСОБА_5 не з`явилася, в листі, який поступив від неї в канцелярію суду 25.06.2019 року, просила розгляд справи провести у її відсутності, клопотання підтримує (а.с.96).

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання заявника підтримала, просила суд його задовольнити та визначити норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним, та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим.

Суд, заслухавши думку прокурора, яка не заперечила щодо задоволення клопотання, вивчивши та перевіривши матеріали справи у їх сукупності, вважає за необхідне привести вирок Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України з наступних підстав.

Так, у відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є чинною національного законодавства України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб», 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

У статті 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.

Виходячи з положень ст.10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року», в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави, виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення , вчинене засудженим громадянином України і строк позбавлення волі , визначений на підставі вироку суду іноземної держави.При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі , що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання , крім випадків, визначених у частині 4 статті 610 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладений обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік".

Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим

При цьому суд, як це зазначено у частині 3 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надані всі необхідні документи, вказані у ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч.2 ст.610 КПК України.

Засуджений ОСОБА_4 висловив бажання про передачу його для подальшого відбування покарання в Україну, оскільки є громадянином України, що підтверджується його письмовою заявою ( а.с.84).

Із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ясениця-Замкова Старосамбірського району Львівської області, останнє відоме місце проживання в Україні АДРЕСА_1 , (а.с.74-70).

Згідно повідомлення Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Довідкою про стан здоров`я засудженого ОСОБА_4 (а.с.87), встановлено, що він перебуває на спостереженні в медичній частині установи з 28.08.2018 року. Перебуває на обліку у лікаря-фтизіатра. Працездатний. З хворими інфекційними хворобами протягом 21 дня не перебував. Висновок може бути переведений за межі ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області».

Із характеристики на засудженого ОСОБА_4 , наданої начальником ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області»(а.с.73), вбачається, що засуджений ОСОБА_4 неодноразово допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, через що на нього накладалися стягнення у виді догани і оселення в карцер, які на даний час не погашені. Перебував на профілактичному обліку як такий, що схильний до систематичного порушення правил внутрішнього розпорядку, працевлаштований на швейному виробництві оператором швейного обладнання, до праці відноситься добросовісно. Вину у скоєнні злочину визнав, з вироком згідний (а.с.73).

У відповідності до довідки ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області» вирок суду вступив у законну силу 31.07.2018 року (а.с.47).

Відповідно до довідок, виданими ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Орловській області» (а.с. 21-23), про відбуття строку покарання ОСОБА_4 , початок строку відбуття покарання 27.03.2018 року, кінець строку відбуття покарання - 02.02.2026 року; станом на 14.09.2018 року засуджений відбув 2 роки 7 місяців 11 днів, а не відбутий строк на вказану дату складає 07 років 04 місяці 19 днів.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним Законом України.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

З наданого вироку Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року встановлено, що дії засудженого ОСОБА_4 за цим вироком кваліфіковано за ч.3 ст.30, п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великих розмірах), та ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у особливо великих розмірах) Кримінального кодексу Російської Федерації (а.с.5-67).

Згідно ч. 3 ст.30 КК РФ замахом на злочин визнаються умисні дії (бездія) особи, безпосередньо направлені на скоєння злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по не залежних від цієї особи обставин.

Відповідно до ч.3 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин , що не залежали від її волі , не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

А отже, ці дії також є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність, та їхня кваліфікація відповідає відповідно ч.3 ст.15, ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України та ч.3 ст.15, ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 призначено покарання, а саме: за ч.3 ст.30, п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (2 епізод) 9 років позбавлення волі; за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (4 епізод) 9 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі ч.2 ст. 69 КК РФ остаточно визначено ОСОБА_4 покарання по сукупності злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 10 років позбавлення волі.

Також, в строк покарання зарахований період тримання під вартою з 03.02.2016 року по 27.03.2018 року, що відповідає ч.5 ст.72 КК України.

Крім цього, з ОСОБА_4 стягнуто в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 71 540 (сімдесять одну тисчу п`ятсот сорок ) рублів 00 копійок.

Ухвалою судової колегії по кримінальних справах Орловського обласного суду від 31 липня 2018 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін (а.с.68-71).

Санкція за п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10-ти до 20-ти років з позбавленням права займати обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.

Санкція ч.2 ст.307 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 , відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна.

Санкція за ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 15-ти до 20-ти років з позбавленням права займати обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого або довічним позбавленням волі.

Санкція ч.3 ст.307 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 , відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до десяти років із конфіскацією майна.

Суд враховує, що покарання у державі виконання вироку не може бути більш тривалим або суворішим ніж покарання призначене у державі винесення вироку.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно необхідно призначити покарання ОСОБА_4 позбавлення волі.

Додаткове покарання у виді конфіскації майна засудженому не призначалось, відтак, суд не застосовує його при визначенні покарання в Україні.

При цьому, визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

Також, відповідно до положень п.с ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі. Тому ОСОБА_4 необхідно зарахувати в строк відбування покарання час його затримання та перебування під вартою в період з 03.02.2016 року по 27.03.2018 року.

Крім того, щодо зарахування строку попереднього ув`язнення на підставі ст.72 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, якби він був вчинений в Україні) суд відзначає, що у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІ від 26 листопада 2015 року та з урахуванням рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року) ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбування призначеного покарання увесь строк попереднього ув`язнення до ухвалення вироку, а саме період з 03.02.2016 року по 27.03.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

А тому, строк відбуття покарання слід рахувати з 27 березня 2018 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення під вартою ОСОБА_4 в період з 03.02.2016 року по 27.03.2018 року, включно.

Що стосується питання стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат, то слід вказати наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 610 УПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Відповідно до вироку Сєвєрного районного суду м.Орла від 27.03.2018 року стягнуто з ОСОБА_4 в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 71540,00 рублів за надання правової допомоги, будь-яких інших сум в тому числі стягнень в частині цивільного позову у вироку не зазначено, тому суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 71 540 (сімдесять одну тисчу п`ятсот сорок ) рублів 00 копійок..

Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким останній засуджений, набрав законної сили, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальні правопорушення, внаслідок вчинення яких було ухвалено вирок, є злочинами згідно із законодавством України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, суд дійшов висновку, що є всі достатні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 -11 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), ст.ст. 369-372,602,603,606, 609, 610 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Вирок Сєвєрного районного суду м.Орла Російської Федерації від 27.03.2018 року, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п.п. «а», «г» ч.4 ст.228.1, ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ та засуджено до 10-ти років позбавлення волі, привести у відповідність із законодавством України, а саме:

ОСОБА_4 вважати засудженим:

- за ч.3 ст.15, ч.2 ст.307 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років без конфіскації майна;

- за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 9 місяців без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання ОСОБА_4 - 10 (десять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з дня ухвалення вироку Сєвєрним районним судом м. Орла Російської Федерації, а саме з 27 березня 2018 року.

У строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати час його затримання та перебування під вартою з 03 лютого 2016 року по 27 березня 2018 року включно, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати в сумі 71 540 (сімдесять одну тисчу п`ятсот сорок ) рублів 00 копійок.

Копії ухвали направити Міністерству юстиції України та центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором, протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту їм вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1