Номер провадження: 11-сс/813/1122/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2019 року м. Одеса

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у кримінальному провадженні №00001634 за ч.4 ст.296, ч.2 ст.15 - п.12 ч.2 ст.115 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком до 21.08.2019 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, грузина, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, а у даний час притягується до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
підозрюваного у кримінальному провадженні №00001634 за ч.4 ст.296, ч.2 ст.15 - п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 , однак, прокурором наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені, а також не доведено що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть досягти мети кримінального провадження.
Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_13 підозрюється в тому, що 22 вересня 2018 року, близько 20 годині 50 хвилин він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи біля будинку №2 по вул. Осіпова, на розі вул. Єврейської в м. Одеса, бажаючи настання смерті ОСОБА_15 , будучи озброєними невстановленою слідством вогнепальною зброєю, з метою умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_15 , здійснили постріл з цієї вогнепальної зброї в ОСОБА_15 .
Після здійснення пострілу ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , упевнившись, що внаслідок пострілу потрапили потерпілому в життєво важливий орган, та вважаючи, що його вбито, з місця вчинення злочину зникли у невідомому напрямку.
В результаті вказаного поранення ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у виді проникаючого вогнепального поранення лівого плеча та сліпого вогнепального поранення грудної клітини зліва.
Однак, ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 довести свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_15 , до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки потерпілого було своєчасно госпіталізовано до міської клінічної лікарні №1 та йому надано медичну допомогу.
Крім того, органом досудового розслідування було встановлено те, що 27 червня 2018 року приблизно о 19 годин 30 хвилин ОСОБА_13 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , під`їхали на автомобілі «БМВ Х5М» білого кольору, д/н НОМЕР_1 , до кафе «Дюк», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
В подальшому, вищевказані особи разом з іншими невстановленими слідством особами, перебуваючи у громадському місці, на території кафе «Дюк», в якому крім того знаходились відпочиваючі, діючи умисно, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, поводячись зухвало, почали безпідставно порушувати громадський порядок.
Далі, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 та з ОСОБА_9 почали висловлюватись нецензурною лайкою на адресу незнайомих людей, що знаходились навколо, серед яких перебували ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інші невстановлені особи, які в свою чергу для уникнення конфлікту вирішили покинути зазначене місце.
Бажаючи продовження конфлікту, розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, ОСОБА_14 демонструючи явну зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві та протиставляючи себе суспільству і громадянам, поводячись зухвало, з використанням нецензурної лайки, користуючись впливом над ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , спонукав останніх до вчинення хуліганських дій, в результаті яких в подальшому ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були спричинені тілесні ушкодження.
Так, ОСОБА_9 , на заклики ОСОБА_14 раптово та безпричинно почав наносити численні удари руками та ногами по різним частинам тіла особам, які перебували на території кафе, що супроводжувалось нецензурною лайкою. В подальшому ОСОБА_9 сів до автомобіля марки «БМВ Х5М» білого кольору д/н НОМЕР_1 , в якому на той час знаходився
ОСОБА_14 свою чергу, ОСОБА_13 , продовжуючи хуліганські дії та реагуючи на заклики ОСОБА_14 , дістав предмет, ззовні схожий на пістолет, та сів до автомобілю «БМВ Х5М» білого кольору д/н НОМЕР_1 , через задні пасажирські дверцята з правої сторони, звідки здійснив численні постріли з невстановленої слідством вогнепальної зброї в сторону ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Внаслідок здійсненних пострілів останні отримали тілесні ушкодження:
- ОСОБА_16 вогнепальне поранення в області лівої нижньої частини тулуба;
- ОСОБА_17 вогнепальне поранення нижньої частини лівої ноги;
- ОСОБА_18 одне вогнепальне поранення правої руки, одне вогнепальне поранення в груди.
Протиправні хуліганські дії ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб продовжувались на протязі приблизно 10 хвилин, відбувались в громадському місці та супроводжувались лайкою, нанесенням тілесних ушкоджень та застосуванням вогнепальної зброї.
В подальшому ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення злочину на вищевказаному автомобілі.
25.09.2018 року ОСОБА_9 був затриманий в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 та п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2019 року до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів.

15.11.2018 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

18.06.2019 року слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про продовження відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.

Зміст вимог апеляційних скарг.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, враховуючи вагомість наявних доказів та тяжкість покарання, що йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, а слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_9 є громадянином іншої держави, офіційно не працевлаштований, та обставини, викладені в клопотанні слідчого щодо вказаних ризиків.

Захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вказує, що вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною та порушує питання про скасування ухвали слідчого судді.

В мотивування своєї апеляційної скарги зазначає наступне:

-докази, якими орган досудового розслідування обґрунтовує підозру щодо ОСОБА_9 носять сумнівних характер, містять суттєві протиріччя та не обґрунтовують підозру останнього;

- ризики, на які в своєму клопотанні посилаються слідчий та прокурор взагалі ними необґрунтовані та не підтверджуються ані документально, ані поведінкою підозрюваного ОСОБА_9 , який в свою чергу, зацікавлений у встановленні істини у даному кримінальному провадженні;

-слідчим суддею взагалі не приділено уваги тому, що підозрюваний ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики.

На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; думку підозрюваного, його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали доводи апеляційної скарги захисника; представника потерпілого, який залишив вирішення даного питання на розсуд апеляційного суду, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною п`ятою зазначеної статті також передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог Закону та Конвенції при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному

ОСОБА_9 . Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя мотивував наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, вагомістю та незмінністю наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та можливістю запобігання цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, сторона захисту стверджувала про відсутність обгрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, але з цими твердженнями захисника та підозрюваного апеляційний суд не може погодитись в повному обсязі, з огляду на таке.

Обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, на даній стадії досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події - території навпроти кафе «Дюк» від 27.06.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено: змив бурого кольору та дев`ять металевих гільз;

- протоколом допиту свідків: ОСОБА_19 від 28.06.2018; ОСОБА_20 від 28.06.2018; ОСОБА_21 , які знаходились на місці події та бачили автомобіль марки «БМВ Х5М», білого кольору та чули стрілянину біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що мала місце 27.06.2018 року;

- довідками з БМЦ ОНМедУ під №655, №656 від 28.06.2018 на ім`я ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також довідками з МКЛ №1 під №3548 та №5564 від 29.06.2018року на ім`я ОСОБА_18 згідно з якими у зазначених осіб виявлені вогнепальні поранення;

- показаннями свідків ОСОБА_22 від 30.06.2018 року та від 31.10.2018 року, ОСОБА_17 від 29.06.2018 року та від 30.10.2018 року, потерпілого ОСОБА_18 від 30.10.2018 року, потерпілого ОСОБА_16 від 29.06.2018 року та від 25.09.2018 року, свідка ОСОБА_23 від 01.11.2018 року, з приводу конфлікту та стрілянини, які мали місце 27.06.2018 року біля кафе «Дюк», в ході яких ОСОБА_17 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 отримали вогнепальні поранення та в яких безпосередньо брали участь ОСОБА_13 , який стріляв у ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , який керував діями групи осіб кавказької національності та особи під прізвиськом - « ОСОБА_28 » та « ОСОБА_29 »;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 13.11.2018 року зі свідком ОСОБА_22 , потерпілим ОСОБА_16 , від 14.11.2018 року з потерпілим ОСОБА_17 , в ході яких потерпілі та свідок по фотознімкам впізнали ОСОБА_13 як особу, що стріляла з автомобілю марки «БМВ Х5» білого кольору біля кафе « ОСОБА_30 » 27.06.2018 року; ОСОБА_9 як особу під прізвиськом « ОСОБА_28 », був учасником конфлікту біля кафе « ОСОБА_30 » 27.06.2018 року, та ОСОБА_14 як особу під прізвиськом « ОСОБА_31 », який на момент конфлікту та стрілянини, що мало місце 27.06.2018 року, був в автомобілі марки «БМВ Х5» білого кольору, керував діями осіб кавказької національності у тому числі діями ОСОБА_13 та ОСОБА_9 ;

- протоколами огляду місця події від 25.10.2018 року та від 26.10.2018 року, в ході яких у приміщенні МКЛ № 1 м.Одеса було виявлено та вилучено металеві предмети, ззовні схожі на гільзи, у кількості 9 штук та здійснено з них змиви із речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров; металевий предмет округлої форми, вилучений хірургічним шляхом з лівої частини грудної клітини потерпілого ОСОБА_16 .

Разом з цим, аналіз матеріалів судового провадження дає апеляційному суду достатні підстави для висновку про відсутність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Так, долучені до клопотання слідчого матеріали, якими він обґрунтовує підозру щодо ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115 КК України, за своїм змістом підтверджують обґрунтованість підозри щодо іншого підозрюваного ОСОБА_13 . На даній стадії кримінального провадження прокурором взагалі не наведено жодних переконливих доказів, які свідчили би про можливу причетність ОСОБА_9 до вчинення даного злочину.

Апеляційний суд також враховує долучені захисником докази, з яких вбачається, що в момент вчинення злочину ОСОБА_9 перебував в іншому місці, а саме в аптеці, де купував ліки. Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами захисника про те, що підтверджений в ході досудового розслідування факт купівлі ОСОБА_9 сім-карток мобільних операторів не може підтверджувати готування підозрюваного до вчинення злочину, оскільки, згідно з поясненнями останнього, зазначені сім-картки він купував для своїх родичів, а прокурором у свою чергу не доведено, що під час готування до злочину та безпосереднього його вчинення злочинною групою використовувались саме ті сім-картки, які купував ОСОБА_9 .

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг пояснити, яку саме роль відігравав ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, та якими саме доказами підтверджується його причетність до вчинення замаху на вбивство ОСОБА_15 . Повідомлення про підозру також не містить відповідних відомостей щодо ролі ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_9 оголошено про підозру, та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування вказують на часткову обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника в частині цілковитої відсутності обґрунтованої підозри колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, ОСОБА_9 на даній стадії досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а підозра щодо нього у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, не підтверджується наданими суду матеріалами, у зв`язку з чим апеляційний суд визнає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника в цій частині .

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неврахування слідчим суддею наявних у кримінальному провадженні ризиків.
Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою та застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вірно врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 є громадянином Республіки Грузія, на території України не зареєстрований, тимчасово проживає у м. Одесі без реєстрації, не одружений, утриманців не має, не працевлаштований та не навчається, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Вищевикладені обставини свідчать про наявність у кримінальному провадженні ризику того, що ОСОБА_9 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та суворість покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Відсутність у ОСОБА_9 офіційного працевлаштування та відсутність відомостей про джерела його заробітку, а також наявність у провадженні Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області кримінального провадження щодо нього за ч.3 ст.185 КК України, в сукупності свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначені обставини є достатньою підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність достатніх правових підстав для продовження утримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, з огляду та такі обставини.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні в сукупності триває більше року, за цей час у кримінальному провадженні проведені майже всі слідчі та процесуальні дії, направлені на встановлення обставин кримінального правопорушення, а процес збирання доказів знаходиться на завершальній стадії.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що заявлений у кримінальному провадженні ризик можливого незаконного перешкоджання досудовому розслідуванню шляхом знищення чи переховування речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування фактично відсутній.

Також апеляційний суд доходить висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування втратив актуальність ризик можливого незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 тримається під вартою протягом більше ніж дев`яти місяців, та за увесь період його перебування під вартою слідчому, прокурору та суду не надано відомостей, будь-яких заяв чи скарг від учасників кримінального провадження про здійснення будь-якими особами тиску на них чи спонукання до надання неправдивих показань з метою сприяння уникненню підозрюваним кримінальної відповідальності.

Крім того, на даній стадії досудового розслідування достовірно відомо, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання у м. Одесі, проживає у найманому житлі.

Викладені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про таку ступінь вираженості заявлених у кримінальному провадженні ризиків, які, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, не є достатньою підставою для продовження застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а решті доведеним у кримінальному провадженні ризикам можливо запобігти шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

ІІІ. Щодо висновку слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Застосовуючи до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя поряд з доведеністю наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та часткової доведеності заявлених слідчим ризиків, взяв до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання та відсутність судимостей.

Прокурором не було доведено існування обґрунтованих підстав вважати, що ступінь вираженості наявних у кримінальному провадженні ризиків свідчать про те, що їм неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду було з`ясовано, що з моменту застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він не здійснює спроб ухилятись від органу досудового розслідування, з`являється до слідчого, прокурора та апеляційного суду за першим викликом, жодних спроб перешкоджати досудовому розслідуванню чи впливати на потерпілих чи свідків не здійснює.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в сукупності з покладеними на підозрюваного обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, а також забезпеченням здійснення контролю за підозрюваним в тому числі шляхом застосування електронних засобів контролю, в повній мірі здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, а також запобігти заявленим слідчим ризикам.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду захисник повідомив. Що за період перебування підозрюваного ОСОБА_9 під вартою стан його здоров`я значно погіршився, з його боку мали місце кілька спроб суїциду, у зв`язку з чим він потребує кваліфікованої медичної допомоги зі зверненням до закладів охорони здоров`я.

Разом з цим, апеляційний суд вважає непереконливим висновок слідчого судді про необхідність покладення на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язку не залишати місце проживання цілодобово, оскільки матеріалами кримінального провадження не підтверджується необхідність застосування саме такого ступеню обмеження права пересування підозрюваного.

При вирішенні даного питання апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Прокурором в судовому засіданні не наведено достатніх підстав для продовження утримання підозрюваного під вартою, а також застосування такого ступеню обмеження права пересування підозрюваного, як цілодобова заборона залишати місце проживання, а поведінка підозрюваного після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту свідчить про відсутність необхідності здійснювати такого ступеню втручання у його конституційні права.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року, закінчився 21.06.2019 року.

21.06.2019 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою.

Зазначена вимога апеляційної скарги взагалі суперечить положенням чинного кримінального процесуального законодавства, оскільки на момент звернення прокурора з апеляційною скаргою та на момент її розгляду строк тримання підозрюваного під вартою закінчився, у зв`язку з чим його неможливо продовжити.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Керуючись ст. ст. 181, 196, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_32 ., підозрюваного у кримінальному провадженні №00001634, внесеному до ЄРДР 28.06.2018 року, за ч.4 ст.296, ч.2 ст.15 - п.12 ч.2 ст.115 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у кримінальному провадженні №00001634, внесеному до ЄРДР 28.06.2018 року за ч.4 ст.296, ч.2 ст.15 - п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою його місця проживання: АДРЕСА_2 , в період з 22.00 години по 06.00 годину наступної доби, за винятком необхідності отримання медичної допомоги в закладах охорони здоров`я з дозволу слідчого або прокурора.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України, зокрема:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора, за винятком необхідності отримання медичної допомоги за межами м. Одеси лише з дозволу слідчого або прокурора;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Строк дії ухвали закінчується 21.08.2019 року.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4