УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 759/11929/17

провадження № 51-3976ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу директора ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року про повернення апеляційної скарги,
Суть питання
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення,вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_5 і обвинуваченою ОСОБА_6 , яку визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено їй узгоджене сторонами покарання із застосування ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, директор ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Київський апеляційний суд ухвалою від 23 серпня 2019 року повернув апеляційну скаргу директора ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі директор ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_4 указує, що на підставі вироку місцевого суду постійно здійснюється блокування господарської діяльності ПП «ТІМ+». Крім того, вказане підприємство не було залучено як потерпілий у цій справі. Також суд апеляційної інстанції, на думку директора, безпідставно не застосував загальні засади кримінального процесуального закону. При цьому директор посилається на постанову Верховного Суду України від 03 березня 2016 року та ч. 1 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України і рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

В той же час, частинами 1, 2 ст. 24 КПК гарантовано право кожному на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Верховний Суд України у постанові від 03 березня 2016 року справа № 5-347кс15 відзначив, що окрім норм ст. 7, ч. 6 ст. 9, частин 1 та 2 ст. 24, ч. 4 ст. 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права гарантує Конституція України (ч. 1 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129).
Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Таким чином, якщо судове рішення стосується прав, свобод та інтересів «інших осіб», відсутніх у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, це не перешкоджає цим особам у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, відповідно з положеннями ч. 2 ст. 24 КПК.
Однак при вирішенні питання про наявність підстав для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є факт з`ясування, чи насправді це рішення стосується прав, свобод та інтересів цієї (конкретної) особи.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, цей суд, з`ясовуючи чи дійсно вирок щодо ОСОБА_6 стосується інтересів ПП «ТІМ+» тією мірою, що надає йому право на його оскарження, встановив, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК за пособництво у фіктивному підприємництві пособництво у створенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтех К» (ТОВ «Дінккарт») з метою надання вигоди третім особам та прикриття незаконної діяльності підприємств реального сектору економіки, вчинення нею дій, як власником та директором вказаного товариства, для забезпечення прикриття незаконної діяльності невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
У вказаному вироку зазначено лише невизначені загальні ознаки: «треті особи», «підприємства реального сектору економіки». ПП «ТІМ+» не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, не є учасником судового провадження та будь-які питання щодо його прав і обов`язків при ухваленні вироку судом також не вирішувалися, як і не містить вирок щодо ОСОБА_6 жодної згадки про ПП «ТІМ+». Вирок стосується виключно прав, свобод та інтересів засудженої ОСОБА_6 .
Пунктом 2 ч. 3 ст. 399 КПК визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Суддя апеляційного суду не встановивши в матеріалах кримінального провадження відомостей, які б свідчили про порушення вироком щодо ОСОБА_6 прав та охоронюваних інтересів ПП «ТІМ+», дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга подана особою, яка не має права її подавати, і, керуючись п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, обґрунтовано повернув апеляційну скаргу директора ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 , навівши у своєму рішенні відповідні аргументи та мотиви, з яким погоджується й суд касаційної інстанції.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що рішення апеляційного суду відповідає загальним засадам кримінального провадження, положенням Конституції України і повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові від 03 березня 2016 року в справі 5-347кс15, та правовою позицією, висловленою Конституційним Судом України у Рішеннях від 25 грудня 1997 року № 9-зп та від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012, щодо забезпечення права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя.
Ухвала судді апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали судді апеляційного суду та вмотивованість його висновків директор ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданого до неї судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою директора ПП «ТІМ+» ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3