ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,адвоката ОСОБА_7 , апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 серпня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000084 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, працюючого водієм у ПП ОСОБА_9 , одруженого, на утриманні неповнолітня дитина 2002 року народження ,раніше не судимого, обвинуваченого за ст. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців 02 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави суму процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 2574 грн.Вирішено долю речових доказів.

Провадження№11-кп/822/412/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 , у якій апелянт, не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності вини, просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.

При цьому, прокурор посилається на те, що районним судом належним чином не взято до уваги настання непоправних тяжких наслідків у виді смерті, а також тяжкість вчиненого злочину, а тому призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає вимогам закону внаслідок м`якості. Просив призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора потерпілий ОСОБА_11 ,а також обвинувачений і його захисник,кожен окремо, просили залишити вирок районного суду без змін,а апеляційну скаргу-без задоволення.
Згідно вироку, 19.02.2019р., о 06:20 год., обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи пасажирським автобусом, маршруту №26, марки «I-VAN», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по вул. Головній в м. Чернівці, яка освітлювалась вуличним освітленням, зі сторони пр. Незалежності, в напрямку вул. Комарова. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 160 вказаної вулиці та позначений дорожнім знаком 5.35.1 (2) «Пішохідний перехід», а також дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра», водій ОСОБА_6 , проявивши злочинну недбалість, допустив неуважність до дорожньої обстановки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не вжив заходів щодо зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, хоча мав таку можливість, натомість продовжив рух, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 , 1943 року народження, у відповідності до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 57 від 14.05.2019р., спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, який розвинувся як ускладнення відкритого зламу кісток основи та склепіння черепа з розвитком забою речовини головного мозку.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) та 18.1 ПДР України.
Потерпілий до апеляційного суду не з`явився,хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.Про причини своєї як потерпілого неявки не повідомив.За таких обставин судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого.Неявка представника потерпілого,який також був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи,не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав для скасування вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є правильними та апелянтом не оспорюються, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ст.404 КПК України, не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.
Згідно загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Через такі загальні засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання для досягнення його мети, що передбачена ст.50 КК України.
Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції таких вимог дотримався в повній мірі, оскільки зважив на обставини, які закон зобов`язує враховувати при призначенні покарання, в тому числі і на ті, на які посилався прокурор у своїй апеляційній скарзі.
Районним судом враховано, що злочин, вчинений ОСОБА_6 належить до категорії тяжких злочинів, однак за формою вини вчинений із необережності.
Обставин, які б обтяжували покарання районним судом не встановлено. До обставин, що пом`якшують покарання районний суд відніс щиросердечне каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_11 , який під час судового засідання зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має та прийняв його вибачення.
Згідно висновку ЧОНД від 19.02.2019 року у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено (т.1 а.п.49). Даний висновок підтверджений судово-токсикологічною експертизою від 22.02.2019 року, в ході проведення якої в крові ОСОБА_6 етиловий спирт не виявлений (т.1 а.п.54).
З наявних матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався (т.1 а.п.199). Крім того, даних про те, що обвинувачений притягався до іншого виду відповідальності немає.
Згідно характеристики, наданої з місця роботи, ОСОБА_6 працює водієм з вересня 2015 року та зарекомендував себе, як один з найкращих працівників, дотримується норм поведінки та відповідально ставиться до своїх посадових обов`язків. Претензій та зауважень до роботи ОСОБА_6 не було (т.1 а.п.205).

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується позитивно, скарг та заяв від сусідів не надходило, дотримується здорового способу життя (т.1 а.п.201), перебуває у зареєстрованому шлюбі та виховує падчерицю ОСОБА_13 , 2002 року народження, що свідчить про міцні соціальні зв`язки (т.1 а.п.208).
На обліках в лікаря-нарколога та психіатра обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває (т.1 а.п.210, 212).
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 сприяв слідству у встановленні фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, повністю визнав вину у скоєному і дані обставини враховані районним судом, як такі, що пом`якшують покарання.
Крім того, згідно матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 після вчинення ДТП залишився на місці події, одразу викликав швидку допомогу та працівників поліції, повністю оплачував лікування потерпілої протягом тривалого періоду перебування у лікарні та оплатив витрати, пов`язані із похованням потерпілої, а тому ця обставина врахована районним судом, як така, що пом`якшує покарання.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, збитки, завдані злочином йому та його сім`ї відшкодован. Дана позиція зазначена у поданій до районного суду заяві від 21 червня 2019 року, в якій потерпілий ОСОБА_11 просить суд суворо не карати ОСОБА_6 та не призначати покарання у виді позбавлення волі, а також не позбавляти права керування транспортними засобами (т. а.п.17).
Таку ж позицію потерпілий висловив у поданих до апеляційного суду запереченнях на апеляційну скаргу прокурора.
Отже, врахувавши викладені вище обставини у їх сукупності, а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої падчерки, врахувавши наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, прийнявши до уваги позицію потерпілого ОСОБА_11 , який просив під час досудового розслідування, у заявах районному суду, а також у запереченнях на апеляційну скаргу не позбавляти волі обвинуваченого, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Підстав вважати, що внаслідок застосування цього закону про кримінальну відповідальність (ст.75КК України) ОСОБА_6 призначене надто м`яке покарання судова колегія не вбачає і таких достатніх підстав не наведено у апеляційній скарзі.
На думку колегії суддів, основне покарання у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням призначене судом із дотриманням принципу індивідуалізації покарання, узгоджується із позицією потерпілого, відтак є необхідним і буде достатнім для досягнення мети покарання, що передбачена ст.50 КК України.
Підстав для скасування вироку в частині призначення покарання судова колегія не вбачає, а тому подану апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 серпня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3