КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 13 вересня 2019 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року в частині продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, або встановити заставу в межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 183, 177, 199 КПК України та положень викладених в судових актах Європейського суду з прав людини, оскільки під час вирішення питання продовження обвинуваченим строку дії тримання під вартою, який є винятковим, найсуворішим видом запобіжного заходу, судом повністю проігноровані переконливі доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків передбачених ст. 177 КПК України. При цьому стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини.
На переконання апелянта, оскаржуване рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою не містить чіткого визначення законодавчих підстав та досліджених під час судового розгляду обставин, з урахуванням особи винного та інших обставин справи. Крім того, визначений судом розмір застави є для нього завідомо непомірним та порушує порядок, передбачений ч.4 ст. 182 КПК України.
Також просить врахувати стан здоров`я його матері, яка є пенсіонером по інвалідності, хворіє на гематологічну хворобу і потребує постійного догляду та допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої обвинуваченим апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях виділені матеріали кримінального провадження №753/5437/18-к та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд повинен з`ясувати всі обставини з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, з посиланням на положення ч.2 ст. 177 КПК України, зазначив, що ризиками, які свідчать про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованих підстав вважати, що перебуваючи на волі, останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, та за відсутності інших джерел доходів, продовжувати злочинну діяльність у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги в частині продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, має високий ступінь суспільної небезпеки та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КПК України, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також його твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на ту обставину, що у нього на утриманні перебуває його матір, яка хворіє на гематологічну хворобу і потребує постійного догляду, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч.3 ст. 182 КПК України, залишено без зміни раніше обраний розмір застави, визначений в межах, передбачених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, що спростовує апеляційні твердження апелянта про те, що визначений судом розмір застави є для нього завідомо непомірним та порушує порядок, передбачений ч.4 ст. 182 КПК України.

За таких обставин, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2019 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою строком на 2 місяці, тобто до 13 вересня 2019 року включно без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3