У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0006506 матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2019 року, якою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за п.12 ч.2 ст. 115 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 22.12.2019 р. включно
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просять скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому та змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт.

_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/957/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_8
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , який обвинувачується за п.12 ч.2 ст. 115 КК України до 22.12.2019 р. включно.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Обвинувачений та його захисник вважають, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки судом міг бути застосований більш м`який вид запобіжного заходу.
Зазначають, що не погоджуються з висновками суду відносно наявності ризику переховування обвинуваченим, ризику вчинити інше кримінальне правопорушення та ризику впливу на свідків.
Зазначають, що одного посилання на тяжкість злочину є недостатньо для виправдання тримання під вартою обвинуваченого.
Також, стверджують, що суддею безпідставно не враховано, що обвинувачений перебуває під вартою вже 3 роки та 10 місяців, окрім того має соціальні зв`язки, а також у нього незадовільний стан здоров`я та йому не надається належна медична допомога в умовах СІЗО.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України.
Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, в зв`язку з наявністю існування ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, переховування від суду та ризику впливу на свідків.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 25.10.2019 р.
Даний висновок апелянтами не оспорювався.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисного злочину, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, направленого на позбавлення життя іншої людини, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п?ятнадцяти років чи довічним позбавленням волі, в м. Миколаєві стійких соціальних зв`язків не має.
Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 може впливати на свідків по справі, оскільки він знає в лице свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та йому відоме місце проживання свідка ОСОБА_10 .
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, та впливати на свідків по справі, та свідчать про наявність та не зменшення ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянтів відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.
Що стосується доводів захисника відносно того, що обвинуваченому потрібне лікування, але не в умовах СІЗО, то посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в умовах тримання в СІЗО обвинувачений не позбавлений можливості отримувати належне лікування своїх хвороб.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що ОСОБА_5 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку. Таких даних не надано захисником і апеляційному суду.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком cуду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2019 року, якою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за п.12 ч.2 ст. 115 КК України продовжено строк тримання під вартою до 22.12.2019 р. залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: