Ухвала
Іменем України
01 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 390/125/18
провадження № 51-4827 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року стосовно неї
встановив:
Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. № 1810-VIII як таку, що не позбавлена батьківських прав, яка на день набрання чинності цим законом має дитину, якій не виповнилось 18 років. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Кіровоградської обласної лікарні витрати, понесені на лікування потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в розмірі 19114,38 грн. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальні збитки за лікування у сумі 9060,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі за проведення експертиз в сумі 7995,60 грн.Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обрано.Речові докази по справі: автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_4 залишено за належністю його власнику ОСОБА_4 ; автомобіль «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_2 залишено за належністю його власнику.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої залишено без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року скасувати та призначити новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції в порядку цивільного судочинства. ОСОБА_4 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді цивільного позову, на безпідставне задоволення цивільного позову ОСОБА_5 щодо неї на його користь матеріальної шкоди у сумі 9060,69 грн. та моральної шкоди у сумі 20 000 грн. Зазначає, що до цивільного позову не долучено жодного листа лікарських призначень, жодного виписного епікризу чи переліку рекомендованих ліків, а долучені до цивільного позову фіскальні чеки та товарний чек є неналежними та недопустимими доказами по справі. З приводу стягнення моральної шкоди ОСОБА_4 зазначила, що вона обґрунтовується лише словами, не зазначено у чому полягає ця шкода, як вона обчислена та не наведені докази, які б підтверджували її розмір.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, з таких підстав.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду першої та апеляційної інстанцій щодо визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286КК України та правильності кваліфікації її дій, а також звільнення засудженої від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIIIу касаційному порядку не оспорюються.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 , якими вона обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги її захисника ОСОБА_9 , яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Окрім того, наведені в касаційній скарзі засудженої доводи аналогічні доводам касаційної скарги захисника засудженої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 , яким Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду надана оцінка, та ухвалою суду від 01.10.2019 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку тому, що потерпілий потрапив до лікарні внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_4 , тому, що він під час перебування в лікарні з вини обвинуваченої сплатив добровільні внески на суму 2 670грн., що у свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги засудженої ОСОБА_4 щодо непов`язаності їх сплати із дорожньо-транспортною пригодою. Згідно товарного чеку б/н від 09 лютого 2017 року, потерпілий придбав милицю MED-02.035. Оскільки з висновку судово-медичної експертизи № 894 від 21 липня 2017 року слідує, що потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правого наколінника, для реабілітації та можливості пересування, потерпілому необхідна була вказана милиця. Також, як пояснив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_5 , внаслідок отриманої травми накладено гіпс та його лікування і реабілітація не закінчились після виписки з лікарні, а тому необхідність придбання ліків після виписки з лікарні, була виправданою. Окрім цього, необхідно звернути увагу на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 894 від 21 липня 2017 року, потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день). Враховуючи викладене, з огляду на те, що потерпілим надано суду документальне підтвердження понесених ним майнових витрат на лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілому матеріальної шкоди. Відповідно до положень частини 1, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що при розгляді кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 127-129 КПКУкраїни, та виходячи із конкретних обставин провадження, в тому числі засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи ступінь завданих потерпілому фізичних та моральних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., що є справедливим, ураховуючи обставини кримінального провадження, а також характер завданої шкоди.
На переконання колегії суддів касаційного суду, при розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах засудженої ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції перевірив посилання й доводи, викладені в її апеляційній скарзі і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову, вмотивовано відмовив в її задоволенні.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 419 КПК України.
Касаційна скарга ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування вироку Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року та ухвали Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року стосовно неї відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3