КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 09 жовтня 2019 року, апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про необхідність накладення арешту на згадане майно, оскільки матеріалами клопотання доведено, що воно незаконно вибуло з приватної власності, що обґрунтовує потреби досудового розслідування у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та обмеження прав осіб з метою недопущення його подальшого відчуження та використання.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу з уточненнями до неї адвоката ОСОБА_7 , в якій просить поновити пропущений строк, скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати арешт накладений згаданою ухвалою слідчого судді, вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 48320480 від 20 серпня 2019 року.
Зокрема, автор апеляційної скарги зазначає, що він є добросовісним набувачем згаданої квартири на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Вказує власник майна і на те, що в матеріалах провадження відсутні відомості про існування рішення суду щодо скасування вищевказаного правочину, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Крім того, на переконання автора апеляційної скарги, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора не перевірив правомірність порушення кримінального провадження № 0005552, оскільки відсутні особи чиї права та обов`язки порушені. Докази надані прокурором ґрунтуються виключно на допиті одного свідка, який проведений з грубим порушенням процесуального законодавства, зокрема, не уповноваженою на те особою.

Щодо твердження потерпілого ОСОБА_8 , що він є власником квартири на яку накладено арешт на підставі спадщини, то автор апеляційної скарги, звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні докази, які б прямо підтверджували вказане твердження, зокрема, заповіт чи матеріали спадкової справи. Крім того, наголошує, що ОСОБА_8 вже звертався з цивільним позовом до Шевченківського районного суду міста Києва, який йому було повернуто рішенням від 30 липня 2019 року, з підстав не усунення недоліків та не надання належних доказів.

Адвокат ОСОБА_7 в уточненнях до апеляційної скарги зазначає про недоведеність прокурором відповідності згаданого майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, та те, що у накладені арешту на майно відпала потреба.

Крім того, жодній особі, яка має відношення до ОСОБА_5 не повідомлено про підозру, досудове розслідування щодо останнього з приводу незаконного придбання вказаного майна або ж, у зв`язку із їх співучастю у вчинення кримінальних правопорушень не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу з уточненнями до неї, та просив її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги з уточненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого 08 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0005552, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування було виявлено факт незаконного заволодіння квартирами по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . До вчинення кримінального правопорушення згідно зібраних данних ймовірно причетний ОСОБА_5
04 липня 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 08 липня 2019 року клопотання прокурора задоволено.
Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, зважаючи на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 00055, про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, заслухавши пояснення прокурора, вивчивши клопотання подане останнім, та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам апеляційної скарги прийшов до правильного висновку, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, і накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому слідчим суддею було враховано постанову старшого слідчого Шевченківського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 від 25 червня 2019 року про визнання згаданого майна речовим доказом.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезгадане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Також, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, жодній особі, яка має відношення до ОСОБА_5 не повідомлено про підозру, досудове розслідування щодо останнього з приводу незаконного придбання вказаного майна або ж, у зв`язку із їх співучастю у вчинення кримінальних правопорушень не здійснюється, - не спростовують висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Інші доводи, на які посилається власник майна та його представник в апеляційній скарзі, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки спростовуються матеріалами судового провадження.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга власника майна ОСОБА_5 з уточненнями до неї адвоката ОСОБА_7 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/5488/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1