Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 червня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0004262 за апеляційною скаргою захисника-адвокат ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернівці, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судом стягнуто з ОСОБА_5 1573 грн. витрат на залучення експерта.
Вироком вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 13 липня 2018 року приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи як пасажир у тролейбусі, який рухався за маршрутом №12 в м. Рівне, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку пасажирів громадського транспорту, намагався таємно викрасти з рюкзака ОСОБА_8 , гаманець червоного кольору з надписом «Paris Fashion», вартістю 81 грн. 67 коп., в якому знаходились гроші в сумі 360 грн., тим самим виконав усі дії які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, однак, довести злочин до кінця та розпорядитися викраденим майном йому не вдалось з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були помічені чоловіком потерпілої ОСОБА_9 , який затримав ОСОБА_5 на місці скоєння злочину з викраденим майном.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказаний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п.3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Обґрунтував свої вимоги тим, що в основу обвинувального вироку судом покладені суперечливі показання свідків події.
Зокрема вказує, що потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначала, що моменту крадіжки не бачила, а про обставини події знає зі слів свого чоловіка ОСОБА_9 . Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також пояснювали, що не бачили самої крадіжки, а лише затримували ОСОБА_5 на якого їм вказали як на особу, яка вчинила злочин.
Також апелянт послався, що свідок ОСОБА_12 щодо обставин вказаної події надавав різні показання під час судового розгляду і досудового розслідування, однак протиріччя у його показаннях не були усунуті. При цьому захисник зазначив, що стороною обвинувачення не було проведено слідчого експерименту, який би міг підтвердити той факт, що при значній кількості пасажирів тролейбуса свідок ОСОБА_12 зі свого місця міг бачити як ОСОБА_5 тримав у руці гаманець, а потім кинув його на підлогу. Тому, на переконання адвоката, показання свідка ОСОБА_12 викликають сумнів у їх об`єктивності та не можуть бути належними доказами по справі.
Апелянт зазначив, що показання свідка ОСОБА_9 щодо даних подій, не підтверджені жодним свідком, а також висновком судово-дактилоскопічної експертизи. Також на його переконання докази, на які покликався місцевий суд у вироку, а саме протокол огляду місця події від 13 липня 2018 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, жодним чином не підтверджують винуватість його підзахисного в інкримінованому злочині.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що вона - скарга задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч.1 ст.401 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, зважаючи на те, що сторона захисту, ставлячи вимогу про скасування даного вироку, не заявила клопотання про повторне дослідження доказів у провадженні, тому колегія суддів, враховуючи положення ч.3 ст.404 КПК, приймає до уваги докази, безпосередньо дослідженні судом першої інстанції, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дослідив та поклав в його основу ряд доказів, зокрема показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також письмові докази протокол огляду місця події від 13 липня 2018 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття свого рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині.

Зокрема потерпіла ОСОБА_8 суду першої інстанції пояснювала, що 13 липня 2018 року близько 21 години вона зі своїм чоловіком та малолітньою дитиною їхали додому у тролейбусі №12. Дитину вона тримала на руках, а рюкзак, у якому знаходився гаманець з грошима, висів на ручці дитячої коляски. Через деякий час її чоловік помітив, що вказаний рюкзак розщібнутий, а її гаманець знаходився у руці обвинуваченого, який кинув його собі під ноги.

Свідок ОСОБА_9 , чоловік потерпілої, під час допиту пояснив, що 13 липня 2018 року, він з дружиною та дитиною повертався додому тролейбусом №12, у якому було багато пасажирів. Через деякий час він помітив, що рюкзак його дружини, який висів на ручці дитячої коляски, розщібнутий, а дружина сказала, що її гаманець викрадений. Повернувшись, свідок побачив гашень у руці обвинуваченого ОСОБА_5 , який стояв поруч. Останній одразу кинув гаманець собі під ноги на підлогу, однак свідок встиг схопити його з руку. Після чого він разом з іншими пасажиром затримали вказану особу та викликали працівників поліції.

Крім того, свідок ОСОБА_12 місцевому суду пояснив, що 13 липня 2018 року він їхав у тролейбусі додому. Коли у салоні тролейбусу почався шум, люди розійшлись і він побачив як ОСОБА_5 кинув гаманець червоного кольору собі під ноги на підлогу, а пасажир, який стояв поруч, схопив його за руку.

Як потерпіла, так і вказані свідки перед допитом були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та давання завідомо неправдивих показань (потерпіла - за завідомо неправдимі показання). При цьому, під час допиту сторона захисту не була позбавлена можливості задавати питання даним особам.

Також згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вказані особи, кожен окремо, беззаперечно впізнали ОСОБА_5 як особу, яка вчинила крадіжку гаманця потерпілої ОСОБА_8 .

Таким чином, показання потерпілої та вказаних свідків, які були безпосередніми очевидцями даної події, колегія суддів вважає належними, допустимими доказами, які об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими матеріали кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.1 ст.23 КПК, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог процесуального закону в повному обсязі, та поклав в основу вироку показання свідків, в тому числі й ОСОБА_12 , які отримав безпосередньо під час судового розгляду. Тому доводи захисника про наявність протиріч у показаннях свідка ОСОБА_12 , наданих ним під час судового засідання та досудового провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останні не були предметом дослідження судом першої інстанції. Також показання даного свідка, надані ним під час допиту у суді першої інстанції, відповідають його показання, викладеним у вироку, що стверджується технічним записом судового засідання.

Що стосується доводів сторони захисту стосовно не проведення органом досудового розслідування слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , то, на думку колегії суддів, не здійснення вказаної слідчої дії не впливає на повноту досудового розслідування та доведеність винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. Адже як визначено ч.1 ст.240 КПК, слідчий експеримент має право провести слідчий, прокурор з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також як вбачається з оскаржуваного вироку, висновок судово-дактилоскопічної експертизи хоча й досліджувався місцевим судом, однак не був покладений в його основу. Водночас, колегія суддів зауважує, що даний висновок не є доказом невинуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, адже у ньому лише зазначено, що відбитки, вилучені з гаманця потерпілої, є непридатними для проведення експертизи.

Таким чином наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу інкримінованого йому злочину закінченому замаху на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_8 ,. підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які були досліджені та оцінені місцевим судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. При цьому, під час апеляційного розгляду не підтвердились доводи сторони захисту щодо невідповідності даного вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його скасування та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвокат ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3