Дата документу 26.06.2019 Справа № 310/4356/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/611/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/4356/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11), матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,

задоволено клопотання начальника відділення СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 години 10 хвилин 12 серпня 2019 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, через відсутність будь-яких доказів, окрім свідчень потерпілого ОСОБА_11 , а також на недоведеність існування ризиків, передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, Бердянським ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 13.06.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001506, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

13 червня 2019 року о 20 годині 27 хвилин ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

14 червня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України.

15 червня 2019 року начальник відділення СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані думки слідчого, прокурора, захисників, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Згідно зі змістом апеляційної скарги, захисник не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Проте, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри як у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, так і ч. 2 ст. 146 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, оскільки в даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, довід апелянта про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, є неспроможним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні середньої тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, санкцією якої передбачено покарання від трьох до семи років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому, у тому числі, тяжкий злочин, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні, виходячи з такого.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_7 підозрою, йому інкриміноване незаконне позбавлення волі і викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, а також вимагання передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, то залишається існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідка, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Отже, наявність зазначених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин колегія суддів вважає, що, застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196 КПК України, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, оцінив ступінь порушення цінностей суспільства, врахував, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та забезпечив своїм рішенням високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Правильно застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, виходячи з вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання начальника відділення СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 години 10 хвилин 12 серпня 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: