Справа № 530/449/19
Номер провадження 1-кп/530/66/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" травня 2019 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 07.02.2019 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання - проживав в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 10.12.2018 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.357, ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарань з іспитовим строком 3 роки, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, потрібних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і у період іспитового строку скоїв нові корисливі злочини.
Так, 06.01.2019 року близько 09 год. 00 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, перебуваючи на території двору домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , протиправно, повторно, шляхом вільного доступу, проник до господарчого сараю, звідки таємно викрав алюмінієву каструлю об`ємом 20 літрів, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №591 від 20.02.2019 становить 465 грн., а також алюмінієву каструлю об`ємом 40 літрів, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №591 від 20.02.2019 становить 540 грн., які належать потерпілій ОСОБА_5 , завдавши останній майнової шкоди на загальну суму 1005 грн.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.З ст.185 КК України.
Окрім того, 11.01.2019 року близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, перебуваючи на території двору домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , протиправно, повторно, шляхом вільного доступу, проник до господарчого сараю, звідки таємно викрав алюмінієву каструлю об`ємом 40 літрів, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №591 від 20.02.2019 становить 540 грн., а також алюмінієву каструлю з кришкою об`ємом 40 літрів, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №591 від 20.02.2019 становить 600 грн., які належать потерпілій ОСОБА_5 , завдавши останній майнової шкоди на загальну суму 1140 грн.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Окрім того, 12.01.2019 року близько 9 год. 00 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, перебуваючи на території двору домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , протиправно, повторно, шляхом вільного доступу, проник до горища житлового будинку, звідки таємно викрав алюмінієву каструлю об`ємом 40 літрів, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №591 від 20.02.2019 становить 540 грн., а також 6 алюмінієвих бідонів об`ємом 40 літрів кожен, загальна вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №591 від 20.02.2019 становить 2850 грн., які належать потерпілій ОСОБА_5 , завдавши останній майнової шкоди на загальну суму 3390 грн.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національнимі європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показав, що дійсно таємно викрав з господарчого сараю на території вказаного домоволодіння вищеперераховані предмети, у ОСОБА_5 , також показав, що свою вину в інкримінуємих йому злочинах визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просить суд призначити покарання згідно чинного законодавства.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_5 , на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілого від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчить повідомлення про вручення їй судових повісток. До суду від потерпілої поступила заяви про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.
Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_4 , а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 . Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення вподальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він свою вину визнає повністю, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, молодий віком і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не виявлено.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 , скоїв злочини передбачені ст.. 185 ч 3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, які відносяться до тяжкого злочину; обставин вчинених злочинів, суспільної небезпеки скоєних злочинів, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , думки потерпілої, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Речові докази по справі: дві алюмінієві каструлі об`ємом 40 літрів кожна (одна з яких з алюмінієвою кришкою), одна алюмінієва каструля об`ємом 20 літрів, а також два алюмінієвих бідони об`ємом 40 літрів кожен. На даний час вказаний речовий доказ передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУ НП в Полтавській області.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 обрано тримання під вартою.

Відповідно до обвинувального акта судові витрати по справі становлять 230 грн. 00 копійок за проведення судово-товарознавчої експертизи ( т.2 а.с.54).

Процесуальні витрати на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого по справі.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 118,124-126,321, 369, 371, 373-376, 380, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 виним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Зіньківського районного суду від 10.12.2018 року, призначити остаточне покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою .

Строк покарання рахувати з часу затримання.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_2 , непрацюючого, ідентифікаційний номер суду невідомий на користь держави 230 грн. 00 копійок судових витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Речові докази: дві алюмінієві каструлі об`ємом 40 літрів кожна (одна з яких з алюмінієвою кришкою), одна алюмінієва каструля об`ємом 20 літрів, а також два алюмінієвих бідони об`ємом 40 літрів кожен, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області до вирішення питання по суті повернути потерпілій ОСОБА_5 ..

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1