Дата документу 26.09.2019 Справа № 332/3195/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 332/3195/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/628/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, яка зареєстрованої та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 08.08.2018 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ст.75 КК України до одного року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на один рік; вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя 10.08.2018 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України до двох років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на два роки,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання один рік обмеження волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю вироків до призначеного покарання, частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 08.08.2018, визначено остаточне покарання 2 роки 1 місяць обмеження волі.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 7 вересня 2018 року о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в торговому залі магазину "Єва-114" ТОВ "РУШ" по вул. Павлокічкаська, 15 в м. Запоріжжя, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, взявши, шляхом вільного доступу з торгівельних стелажів магазину, таємно викрала товар на загальну суму 201,52 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи вирок суду в частині встановлених фактичних обставин справи та визнання ОСОБА_7 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що судом не в повній мірі враховані дані щодо особи обвинуваченої, яка вже була засуджена за аналогічні злочини з призначенням мінімального покарання і звільнена від його відбування з випробуванням. На шлях виправлення ОСОБА_7 не стала, характеризується посередньо.
На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді двох років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя 10.08.2018 остаточно призначити покарання у виді трьох років обмеження волі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора; обвинувачену і її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації її дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, відомості про особу обвинуваченої, її відношення до скоєного, обставини які пом`якшують покарання, і відсутність таких що його обтяжують.
Так, судом враховано особу обвинуваченої, яка є судимою за вчинення корисливих злочинів, вчинила злочин перебуваючи на випробуванні, однак має позитивну побутову характеристику. До того ж вартість викраденого майна є незначною, а збитки відшкодовані.

Обставини, про які вказував апелянт, як підстави для скасування вироку вчення злочину в період випробування, враховувались судом, при призначенні покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Отже, висновок суду щодо виду і розміру покарання призначеного ОСОБА_7 є обґрунтованим.

Покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України також призначено правильно. Його розмір, на переконання колегії суддів, є справедливим і достатнім для досягнення мети покарання.

Доводи зазначені в апеляційній сказі прокурора правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10