ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/781/19

18 червня 2019 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стецева, Снятинського району, Івано - Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, механіка - водія 1-го танкового взводу 3-ї танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та проходячи військову службу на посаді механіка водія 1-го танкового взводу 3-ї танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 22 серпня 2018 року о 08 год. без поважних причин не прибув із відрядження до місця служби військової частини НОМЕР_1 , що тимчасово знаходилася на Рівненському загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 та перебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 19 год. 04 вересня 2018 року, після чого повернувся у розташування військової частини та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно у період з 22.08.2018 року по 04.09.2018 року, у зв`язку із сімейними обставинами, не прибув із відрядження до місця служби військової частини НОМЕР_1 , що тимчасово знаходилася на Рівненському загальновійськовому полігоні у АДРЕСА_2 та постійно перебував за місцем свого проживання у с. Стецева, Снятинського району, Івано Франківської області, у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки обвинувачений, будучи військовослужбовцем, вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

ОСОБА_4 по місцю служби характеризується посередньо, є учасником бойових дій, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України ближче до нижньої межі - 3 роки позбавлення волі.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 373-375 КПК України, ст. ст.50, 65, 66-67, 75, 76, ч.4 ст.407 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_4 на орган пробації за місцем його проживання, згідно ч.3 ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1