Ухвала

Іменем України
18 червня 2019 р.

м. Київ
справа №302/281/17

провадження № 51-3018ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2017 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 14 березня 2019 року,
встановив:

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.

Верховний Суд звертає увагу, що, відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при ухваленні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, слід враховувати, що, відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Всупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону, з касаційної скарги ОСОБА_4 , в якій багато уваги приділено на його думку порушенням, які допустили органи досудового розслідування і прокуратури, неможливо зрозуміти, яких порушень допустився суд першої інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом, відповідно до ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК.

Тобто, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Водночас, ОСОБА_4 не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

В той же час, він посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Що є окремою підставою для зміни судового рішення передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.

Статтею 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Засуджений робить висновок про суворість призначеного покарання, при цьому, не обґрунтовує, в чому саме полягає явна несправедливість такого покарання.

Це не лише становить формальне порушення ст. 427 КПК, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПК та розглянути його касаційну скаргу по суті.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд,
постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2017 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, залишити без руху та надати скаржнику п`ятнадцять днів для усунення виявлених недоліків з дня отримання ухвали.

У разі невиконання зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3