Справа № 447/1042/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/773/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 ,
на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року про відмову в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Ухвала мотивована тим, що засуджений відбуває покарання призначене за сукупністю злочинів. Оскільки на шлях виправлення він став лише у квітні 2018 року, враховуючи, що поведінка засудженого під час відбування покарання не є стабільною та такою, що засвідчує його безумовне виправлення, протягом першого року відбуття покарання неодноразово порушував режим утримання, у суду відсутні підстави для задоволення подання.
Не погоджуючись з таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким подання задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним тричі допускались порушення режиму утримання, але такі ним були вчиненні під час відбуття покарання у Хмельницькому СІЗО. Після прибуття у Миколаївську виправну колонію (№50) зарекомендував себе із позитивної сторони, має три заохочення, вимоги адміністрації виконує, режиму відбуття покарання не порушує, працював пекарем. На даний час перебуває на дільниці соціальної реабілітації, працює на Роздільському керамічному заводі. Має сім`ю дружину та два сина, з якими підтримує зв`язок та постійне місце проживання.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на заперечення апеляційної скарги та підтримання висновків оскаржуваної ухвали, думку представника установи виконання покарань, засудженого, вивчивши матеріали судової справи, оглянувши особову справу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване (окрім іншим необхідних передумов, передбачених ч. 3 ст. 81 КК України), якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі постанова Пленуму ВСУ) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання (п. 17 постанови Пленуму ВСУ).
При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК (пункт 5 постанови Пленуму ВСУ).
Колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою та не знаходить підстав для її скасування, оскільки як видно з матеріалів кримінальної справи, а також особової справи засудженого, місцевий суд, встановивши, що ОСОБА_7 своєю поведінкою й ставленням до праці не довів своє виправлення, законно й обґрунтовано відмовив у задоволенні подання щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Наведені висновки відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, тому, що за час відбуття покарання засуджений допускав неодноразове порушення режиму відбування покарання, за що мав 3 стягнення, у тому числі й поміщення в ДІЗО 14 діб. При цьому, такі порушення допускалися ним, починаючи з часу виконання вироку. Натомість заохочень засуджений мав три, з часу прибуття у МВК № 50. Та одне, під час перебування в СІЗО.
Періодична позитивна поведінка засудженого, починаючи з квітня 2018 року, за що він отримував заохочення, на думку колегії свідчить лише про намір ОСОБА_7 достроково звільнитись з місць позбавлення волі, а не про його стійкий намір стати на шлях виправлення. На переконання колегії суддів, належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
Ніяких інших даних, які б свідчили про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення у справі (особовій справі) не має.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
При цьому колегія суддів враховує той факт, що рішенням адміністративної комісії Миколаївської ВК № 50 від 19 вересня 2018 року засудженому було відмовлено у застосуванні щодо нього положень ст. 101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
У зв`язку із цим, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він станом на момент внесення подання відбуває покарання на дільниці соціальної реабілітації, як і не знайшли свого підтвердження доводи про те, що засуджений працює на Роздільському керамічному заводі, відсутні характеризуючи ознаки ставлення до праці на цьому заводі.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала є обґрунтована та законна. Підстави для її скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4