Ухвала
Іменем України
19 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 755/1514/19

провадження № 51-5691 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року,
встановив:
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 4 роки позбавленням волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 21 177, 80 гривень та моральну шкоду у сумі 200 000 гривень, а також стягнуто процесуальні витрати на залучення судових експертів для проведення експертиз у сумі 9895, 70 гривень на користь держави.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 07 жовтня 2018 року о 03:49 годині, керуючи технічно справним автомобілем « Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія, оскільки був позбавлений права керувати транспортними засобами, згідно постанови Деснянського районного суду міста Києва від 24 березня 2018 року за ч. 1 ст. 130 Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі - КпАП), строком на 1 рік, рухався по проїзній частині проспекту Ю.Гагаріна зі сторони Дарницької площі, в напрямку вулиці Г. Хоткевича в місті Києві. В салоні вказаного автомобіля, на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_7 .

Під час руху ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.1 «а», 2.3 «б», 12.1, 12.4 та п. 1.10 термін «узбіччя» Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та за наявності попереду його руху заокруглення проїзної частини вправо, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись зі швидкістю, приблизно 100 км/год., що значно перевищувала максимально допустиму швидкість руху у населених пунктах 50 км/год., не впорався з керуванням і на заокругленні проїзної частини проспекту Ю. Гагаріна, напроти будинку №33/1 по бульвару Верховної ради в місті Києві виїхав за межі проїзної частини на ліве узбіччя та скоїв наїзд на перешкоду (електроопору), в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з яким був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де того ж дня о 7 годині 45 хвилин помер.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засудженого, всі обставини, що пом`якшують покарання та знижують суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, а саме: добровільне відшкодування шкоди. Щодо задоволення позову в частині моральної шкоди на суму 200 000 гривень, вважає рішення суду незаконним та безпідставним, оскільки доказів про душевні страждання потерпілої до суду не надані. Захисник ОСОБА_4 просить застосувати до засудженого ОСОБА_5 ст. 75 КК, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 про порушення щодо засудженого ОСОБА_5 загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, те, що засуджений ОСОБА_5 у лікаря психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, щиро розкаявся у скоєному, а також те, що на момент події останній був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі строком чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки, тобто покарання, наближене до його мінімальної розміру. Підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК суд не вбачав, з цим погодився апеляційний суд та колегія суддів.
Таким чином, Суд вважає, що призначене засудженому ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам 65 КК.
Доводи касаційної скарги щодо незаконності вироку в частині задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди в сумі 200 000 гривень також не є переконливими. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції належно обґрунтував свої висновки, з якими погодився апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги доводи, якої аналогічні тим, що зазначені у касаційній скарзі.
Оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3