ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1725/19 Справа № 208/1162/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 .
Судове рішення мотивоване тим, що як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Мелітопольського міського суду Запорізької області від 17.01.2013 року за ч. 1 ст. 115 КК України. За час відбування покарання у ДУ "Кам`янська виправна колонія №34" має одне заохочення, мала стягнення, характеризується посередньо, працевлаштована.
Однак суд прийшов до висновку, що клопотання засудженої є формальним. Сумлінне виконання засудженою своїх прямих обов`язків не підтверджує факт її виправлення, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи, поведінка засудженої зазнає позитивних змін. Підстави для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженій ОСОБА_7 відсутні, оскільки засуджена хоч і за формальними ознаками підлягає застосуванню ст.81 КК України після відбуття 3/4 частини строку покарання, проте це не свідчить, що засуджена довела своєю сумлінною поведінкою під час всього відбування покарання своє виправлення, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання засудженої слід відмовити.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким звільнити її від відбування покарання умовно-достроково.
В обґрунтування доводів апеляції засуджена посилається на те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, суд першої інстанції при винесенні ухвали не в повній мірі дослідив матеріали особової справи, не надав їм належної оцінки. Судом не було враховано, що вона працевлаштована в колонії швачкою, бажає допомагати матері похилого віку та доньці, приймає участь у художній самодіяльності.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції належним чином не мотивував та не обґрунтував своє рішення про відмову у задоволенні клопотання.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Засуджена апеляційну скаргу підтримала з підстав і мотивів наведеній в ній та просила суд її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, думку засудженої, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
З матеріалів справи вбачається, що засуджена в місцях позбавлення волі знаходиться з 02 грудня 2011 року, за час перебування у Вільнянському слідчому ізоляторі, вимоги режиму утримання не порушувала. Характеризувалась посередньо, стягнень та заохочень не мала.
З 21 січня 2013 року утримувалась у Запорізькому слідчому ізоляторі, систематично порушувала режим утримування, чотири рази притягувалась до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені в установленому законом порядку. Заохочень не мала.
З 05 липня 2013 року засуджена відбуває покарання в Державній Установі «Кам`янська виправна колонія № 34».
Відповідно до характеристики адміністрації Державної Установи "Кам`янська виправна колонія №34" по прибутті до установи засуджена була працевлаштована на швейне виробництво - чистильником продукції. Згодом оволоділа роботою за швейною машинкою. У роботі ініціативу проявляла лише тоді, коли сама вважала за потрібне це робити. Через те, що засуджена має певні організаторські та лідерські здібності, згодом була призначена бригадиром нової бригади та переведена до відділення СПС №6. Однак засуджена не справлялась із поставленими завданнями. Тому за виробничою необхідністю засуджену було знов переведено до відділення СПС № 2. До роботи ставилася задовільно, не завжди виконувала наданий об`єм роботи, мала усні зауваження. Згодом за виробничою необхідністю засуджену було переведено до відділення СПС № 5. де і працює по теперішній час. Засуджена працевлаштована у майстернях установи підсобним робітником першого тарифного розряду. До праці ставиться задовільно, в роботі проявляє старанність, з наданим завданням справляється.
В установі порушувала режим відбування покарання, мала стягнення: 10 листопада 2015 року за порушення п. 2 р. 3 ПВР УВП (засудженні зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання). Стягнення погашено у встановленому законом порядку. У відділенні характеризується посередньо. Норми, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня дотримується.
Має одне заохочення. Після отримання заохочення засуджена вирішила, що вона може більше не прикладати жодних зусиль у власному виправленні, так як тривалий час перебуває в місцях позбавлення волі, іноді надає негативний вплив новоприбулим засудженим своєю нетактовною поведінкою.
Соціально - корисну ініціативу у житті відділення та установи проявляє шляхом участі у роботах по благоустрою установи та приймає участь в концертах, які проводяться для засуджених в клубі установи. Але засуджена робить це лише для власної вигоди, а не тому що їй подобається виступати, завжди пропускає репетиції та не з`являється на них, у виступах не зібрана та неготова.
У відділенні дружні стосунки майже ні з ким не підтримує, має обмежене коло спілкування, може створювати суперечки на побутовому ґрунті, та розпускати неправдиві плітки.
По відношенню до представників адміністрації намагається поводити себе тактовно, але в спілкуванні не щира.
Провину у скоєному злочині не визнає.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що клопотання засудженої є формальним. Сумлінне виконання засудженою своїх прямих обов`язків не підтверджує факт її виправлення, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи, поведінка засудженої зазнає позитивних змін. Підстави для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженій ОСОБА_7 відсутні, оскільки засуджена хоч і за формальними ознаками підлягає застосуванню ст.81 КК України після відбуття 3/4 частини строку покарання, проте це не свідчить, що засуджена довела своєю сумлінною поведінкою під час всього відбування покарання своє виправлення, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання засудженої слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги засудженої про упередженість суду щодо неї, колегія суддів вважає надуманими та необґрунтованими.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджена ОСОБА_7 стала на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останньої про її про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 квітня 2019 року, якою було відмовлено в задоволені клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4