Справа №487/2324/19
Провадження №1-кп/487/511/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000073, відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Білоусівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, українця, має середню освіту, не одруженого, працюючого водієм ПП ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5

потерпіла: ОСОБА_6

представник потерпілої: ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.
04.01.2019 року близько 18-00 години, в темний час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій проїзній частині автодороги Т-1507 в напрямку від вул.Покровської до вул.8-го Березня у с.Велика Корениха у м.Миколаєві.

У цей час вздовж правого краю проїжджої частини автодороги «Т-1507», в попутному напрямку рухалися пішоходи ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які тягнули за собою ручний металевий господарський візок

Рухаючись у обраному напрямку, водій ОСОБА_3 , грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: маючи перешкоду на смузі свого руху у вигляді ручного візка, який тягнули за собою пішоходи, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змін хоча зобов`язаний був постійно її контролювати, і мав таку можливість, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з ручним металевим господарським візком, який здійснив контактування з пішоходами ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_6 , було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в області правої та лівої гомілки, перелому другого та третього п`ясткових кісток лівої кисті, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України та визнає його винуватим у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 встановлені обставини кримінального провадження не оспорював, вважав за недоцільне дослідження доказів на їх підтвердження та беззастережно визнав свою винуватість, у скоєні вказаного кримінального правопорушення (злочину).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , який безпосередньо при допиті під час судового розгляду, пояснив, що 04.01.2019 року близько 18-00 години, в темний час доби, керуючи транспортним засобом «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій проїзній частині автодороги у селищі Велика Корениха. Коли виїжджав на підйом, побачив, що вздовж правого краю проїзної частини, в попутному напрямку рухалися пішоходи які тягнули за собою ручний металевий візок. Він проявив неуважність, та не знизив швидкість, внаслідок чого передня права частина його автомобілю проконтактувала з візком, який у свою чергу зіткнувся з потерпілою, та вона упала Після чого намагався надати потерпілій допомогу, однак вона відмовилася. Зазначив, що на рахунок ОСОБА_6 перерахував 500 грн. в рахунок відшкодування шкоди.

У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати його.

Заявлений цивільний позов визнав частково в частині відшкодування моральної шкоди, однак у розмірі меншому ніж визначено потерпілою. У задоволені вимог про стягнення витрат на лікування просив відмовити, оскільки його цивільно-правова відповідальність, як водія транспортного засобу була застрахована, та збитки потерпілій має відшкодувати страхова компанія.

Викладенні показання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження встановлених обставин кримінального провадження, оскільки вони отримані судом при його безпосередньому допиті у присутності захисника, та є чіткими та послідовними щодо часу, місця та способу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), що свідчить про повне розуміння ОСОБА_3 пред`явленого та визнаного судом доведеним обвинувачення.

Покази обвинуваченого повністю узгоджуються з показами допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 та дослідженими судом письмовими доказами у кримінальному провадженні:

Так у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 04.01.2019 року близько 18-00 години, в темний час доби, разом з чоловіком ОСОБА_9 , тягнучи позаду металевий господарський візок, ішли по узбіччю вздовж проїзної частини від вул.Покровської до вул.8-го Березня у с.Велика Корениха у м.Миколаєві. При цьому, вона була одягнута у яскраво червону куртку, а на візку лежав білий мішок, тобто вони були помітні на дорозі для водіїв транспортних засобів.

Як сталося саме зіткнення вона не пам`ятає, прийшла ло тями, коли попереду зупинився автомобіль обвинуваченого та вона побачила перекинутий візок і чоловіка який лежав на землі.

Заявлений цивільний позов підтримала у повному обсязі. Просила стягнути з обвинуваченого витрати на лікування у розмірі 7303,84 грн.; 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування завданої моральної шкоди зазначила, що внаслідок ДТП значно погіршився стан її злоров`я, змінився звичайний уклад життя, по причині того, що вона була вимушена проходити курси лікування та звертатися за захистом своїх прав до правоохоронних органів.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 15.03.2019 року №197, у потерпілої ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в області правої та лівої гомілки, перелому другого та третього п`ясткових кісток лівої кисті, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП, невиключно незадовго до звернення у лікарню 04.01.2019 року.

Відповідно до Висновку судової інженерно-транспортної експертизи №32 від 30.01.2019 року на момент ДТП ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №19-338 від 15.03.2019 року водій транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода в даній дорожній ситуації.

Дії водія транспортного засобу «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам п.п.12.3 ПДР України та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП..

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 за положеннями п.1,2 ч.1 ст.66 КК України є щире каяття у скоєному злочині, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, викладеній у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Так ОСОБА_3 , з урахуванням приписів ст..12 КК України, вчинено злочин середнього ступеню тяжкості.

Обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно

На обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженого та запобігання скоєнню ним нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу в дохід держави у межах санкції ч.1 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання.

При цьому суд керується положеннями п.20,21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та при призначенні покарання, без застосування додаткового покарання, враховує той факт, що дії ОСОБА_3 мали необережний характер його каяття та дії вчинені по частковому відшкодуванню заподіяної шкоди .
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування у розмірі 7303,84 грн.; 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того ОСОБА_6 просила стягнути з обвинуваченого витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

При вирішенні заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Та може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я»

З матеріалів справи вбачається, що травми отримані потерпілою ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стали джерелом фізичних страждань та негативних емоцій. Таким чином потерпілій, завдано моральну шкоду, яка виразилася у порушенні звичного укладу життя, пов`язаного з проходженням лікування та реабілітації, необхідністю звертатися до правоохоронних органів та суду. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, ступеню вини ОСОБА_3 , добровільного часткового відшкодування шкоди, та з огляду на вимоги розумності і справедливості суд вважає, що моральну шкоду, яку належить стягнути з обвинуваченого, слід визначити у розмірі 8500 грн.

Щодо заявлених потерпілою вимог про стягнення з ОСОБА_3 7303,84 грн. витрат на лікування, то у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження транспортний засіб «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди був застрахований.

За положеннями ст..1 Закону України «Про страхування» - страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Положеннями ст..979 ЦК України закріплено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

Відповідно до страхового полісу серії АМ № 3790455 страховиком відповідача на момент вчинення ДТП була ТДВ СК «Альфа-Гарант». Строк дії договору з 24.06.2018 року по 23.09.2019 року, зі встановленням ліміту відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю (за одного потерпілого) 200000 грн.

За правовим висновком викладеним в постанові від 4 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), Верховний Суд констатував, що спрямовування судової практики шляхом неврахування наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нівелює існування цього правового інституту як такого.

Згідно п.72-73 висновку, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`устраховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У судовому засіданні потерпіла та її представник, відмовилися від залучення страхової компанії до участі у провадженні у якості цивільного відповідача.

У відповідності до положень ст..124 КПК України з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути понесені процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. та в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових інженерно-транспортних експертиз у розмірі 2557 грн.

Питання щодо речових доказів вирішити з урахуванням положень ст..100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (3400 грн) без позбавлення права керувати транспортними засобами

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2557 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 8500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2500 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 , щодо стягнення з ОСОБА_3 7303,84 грн. витрат на лікування відмовити.

Речовий доказ по справі: транспортним засобом «ГАЗ 33021» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_10 - залишити у його розпорядженні.

Речовий доказ по справі: металевий господарський візок який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_6 - залишити у її розпорядженні.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1