УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Володимир-Волинський

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання заступника начальника СВ Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000379, відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2019 року:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків, Жашківського району, Черкаської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, неодруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся в суд із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у органу досудового розслідування є докази, які свідчать про те, що ОСОБА_5 , будучи особою, відносно якої до Володимир-Волинського міського суду скерований обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000332 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за фактом крадіжки, яка мала місце 12 травня 2019, на шлях виправлення не став і повторно вчинив умисний корисливий злочини.

Так, 04 червня 2019 року, близько 21 години 30 хвилин, в м. Володимир-Волинський, Волинської області, ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , знаходячись неподалік кафе «Соренто», що по вул. Ковельській, керуючись корисливим мотивом та умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, застосував насильство до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , яке не є небезпечним для життя та здоров`я та яке виразилось в утриманні його за руку та тулуб, повторно відкрито викрав у потерпілого гроші в загальній сумі 390 грн. та пачку жувальних гумок марки Orbit, вартістю 12 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 402 грн.

05 червня 2019 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000379 з попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, підтверджуються зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 04.06.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- через тяжкість злочину, по якому йому повідомлено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у виді позбавлення волі, у разі доведення його провини, ОСОБА_5 , може переховуватись від суду;

- враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, може незаконно впливати на потерпілого та свідків чи інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні;

- може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ніде не працює, не має постійного джерела прибутку та законних засобів до існування, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та на даний час кримінальне провадження №0000332 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. ст. 185 КК України, скероване до суду з обвинувальним актом.

Вищевказані обставини, на думку сторони обвинувачення, дають достатні підстави вважати, що лише застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування зазначеними вище у клопотанні ризикам, визначеним у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з підстав наведених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник просили в задоволенні клопотання слідчого відмовити та не обирати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Просили суд застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід не пов?язаний з позбавленням волі. ОСОБА_5 заявив про свою винуватість у вчиненому та щире каяття, а тому вказав, що намірів уникати кримінальної відповідальності, впливати на свідків чи потерпілих у нього немає. Станом на момент розгляду клопотання в суді він має місце тимчасового проживання у свого рідного брата за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_5 подав до суду спільну заяву неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника батька ОСОБА_10 про те, що вони отримали від підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_5 3000 гривень в якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Жодних претензій морального та матеріального характеру до підозрюваних не мають. Просили обрати щодо них запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

ОСОБА_11 - власниця житла за адресою: АДРЕСА_2 , яка була опитана в судовому засіданні, зазначила, що ОСОБА_5 вже довгий час проживає у неї, підтвердила, що до завершення розгляду справи надасть йому можливість проживати у неї.

Слідчий в судовому засіданні підтвердив факт відшкодування потерпілому заподіяної шкоди та відсутності у нього та його батька претензій до підозрюваного.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження приходить до наступного.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Згідно наданих суду матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який кваліфікується як: грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документів, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Разом з тим, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року сформульована практика Європейського суду з прав людини, яка зокрема, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_5 матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак слідчим та прокурором не доведено та не надано доказів існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, прокурором та слідчим не було обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності,наявності злочинних зв`язків).

Крім того, згідно ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

У справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує необґрунтованість ризиків про які зазначив прокурор, а також не наведення переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який має визначене місце проживання за місцем розслідування кримінального провадження, сам виявив бажання добровільно відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду та її відшкодував у розмірі, що значно перевищує шкоду, внаслідок чого примирився із потерпілим і останній не має до підозрюваного жодних претензій, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та доказів щодо їх наявності. Прокурором під час розгляду клопотання не подано переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст. 194 КПК України, та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Керуючись, ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні заступника начальника СВ Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Володимир Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із забороною цілодобово залишати місце свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого у даному кримінальному провадженні двічі на тиждень щовівторка і п`ятниці;

- не відлучатися із місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали 2 (два) місяця з дня її оголошення.

Ухвалу передати для виконання у Володимир-Волинський відділ поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 10 червня 2019 року.

Слідчий суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1