Провадження № 11-сс/4823/420/19 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою прокурора Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2019 року відмовлено у задоволені клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю щодо

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Валки, Прилуцького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України.

Покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за кожною вимогою;

- не відлучатися цілодобово з місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України та закордонний паспорт (у разі наявності).

- утриматись від спілкування з будь якими особами, які мають відношення до вказаного кримінального правопорушення.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, та вказав, що такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень і зможе забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень та наявність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень не може бути підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу.

Прокурор, не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити. Вбачає всі підстави, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватись від слідства та суду, продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_8 вчинив два тяжкі корисливі злочини за короткий проміжок часу, за які передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, самі ж кримінальні правопорушення характеризуються значною суспільною небезпекою. Наголошує, що підозрюваний зможе впливати на свідків та потерпілих, оскільки йому відоме їх місце проживання, продовжить вчиняти злочини та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не має постійного джерела доходів, за місцем проживання характеризується запальною вдачею та неврівноваженістю.

В судовому засіданні прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав, в ній зазначених.

Захисник та підозрюваний заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, вказуючи про законність та обґрунтованість судового рішення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, в ній зазначених, позицію захисника щодо законності прийнятого місцевим судом рішення та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення підозрюваного, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає. Таке рішення обґрунтовує наступним чином.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001300 від 17.09.2019 року, розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_8 органами досудового розслідування підозрюється в тому, що 14.09.2019 року, перебуваючи в с. Смош Прилуцького району, наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження та при цьому відкрито заволодів його майном, а саме грошима в сумі 200 грн. та мобільним телефоном марки «Нокіа А 200». Окрім того, 21.09.2019 року ОСОБА_8 в с. Валки Прилуцького району шляхом вибиття вікна проник до магазину та з морозильної камери здійснив крадіжку продуктів харчування.

21 вересня 2019 року, о 15 год. 30 хв., ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

23 вересня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч. 3 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст.194 КПК України, правильно прийшов до висновку, про наявність підстав, передбачених п.1,2 ч.1 ст.194 КПК України, проте недоведеним прокурором лишились обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК України, а тому відмовив в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосував більш м`який запобіжний захід.

Як вбачається із матеріалів справи, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий та прокурор не довели того, що застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому слідчим суддею вірно встановлено та взято до уваги особу підозрюваного, який є особою молодого віку, що межує з досягненням ним повноліття, та легко піддається чужому впливу, зареєстрований та проживає в с. Боршна Прилуцького району разом з сестрою та матір`ю, що свідчить про наявність в нього родини та соціальних зв`язків, з 01.09.2019 року навчається в навчальному закладі, що вказує на спрямованість особи отримати професійну освіту, врахував вчинення підозрюваним декількох кримінального правопорушень на протязі короткого проміжку часу, проте, він щиро розкаюється у вчиненому та активно сприяє слідству в проведенні відповідних слідчих дій. Окрім того, на даний час матеріальна шкода всім потерпілим повністю відшкодована.

Твердження прокурора щодо наявності всіх підстав, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватись від слідства та суду, продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, є недоведеним припущенням, оскільки оцінка таких ризиків має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обраний судом першої інстанції запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень і зможе забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень та наявність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень не може бути підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_11 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 182-183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з покладенням обов`язків щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4