Провадження №1-кп/127/756/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор в судовому засіданні просив вирішити його клопотання, які були подані 29.10.2019 р. про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину в період не знятих та не погашених судимостей, не працевлаштовані та не мають стійких соціальних зв`язків, а тому є підстави вважати, що, перебуваючи на волі, останні можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявність ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством, не доведені стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 вважає, що правові підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відсутні. Крім того, повідомив, що винуватість його підзахисного матеріалами справи не доведена. Посилання прокурора на можливість чинення тиску на потерпілого вважає безпідставним, оскільки потерпілий був допитаний під час досудового розслідування і з потерпілим було проведено усі необхідні слідчі дії.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника. Крім того, підтримав подане до суду клопотання про зміну застосованого до нього запобіжного заходу з тих підстав, що він визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, має на утриманні малолітню дитину, розрахувався з потерпілим, а також має постійне місце проживання.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк тримання обвинувачених під вартою спливає 15.11.2019 р. Клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, згідно з приписами частини другої статті 184 та частини третьої статті 199 КПК, було вручено стороні захисту та подано до суду 29.10.2019 р. Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення було дотримано вимоги чинного кримінально-процесуального законодавства щодо форми та порядку звернення до суду з відповідними клопотаннями та щодо їх вручення обвинуваченим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 18.06.2019 р. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК було затримано ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і слідчим суддею 20.06.2019 р. до них застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому 15.08.2019 р. слідчим суддею було продовжено в межах строків досудового розслідування. За результатом проведення підготовчого судового засідання строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного до обвинувачених, було продовжено до 15.11.2019 р.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів не закінчені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що Європейським Судом з прав людини звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд приймає до уваги, що Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності в період не знятої і не погашеної судимості. Суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження по суті не закінчено, потерпілий та свідки у кримінальному провадженні судом не допитані. Посилання захисників обвинувачених на те, що під час досудового розслідування з потерпілим були проведені усі необхідні слідчі дії як на підставу для відхилення тверджень прокурора в цій частині суд оцінює критично. Зокрема, частиною другою статті 23 КПК визначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом; суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, посилання сторони захисту на наявність протоколів допиту потерпілого та протоколів проведення з ним слідчого експерименту як підставу для відхилення посилання прокурора на можливе чинення тиску обвинуваченими на потерпілого з метою зміни останнім своїх показів не ґрунтується на приписах процесуального закону. Крім того, як вже судом зазначено вище, вирішення питання щодо причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм злочинів на даній стадії судового процесу є передчасним. Суд при цьому враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, суду надано не було. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне в задоволенні клопотання захисників обвинувачених про зміну застосованого до обвинувачених запобіжного заходу відмовити, продовживши ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, тобто з 12.11.2019 р. до 23:59 год. 10.01.2020 р.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: