ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004031 за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 11 червня 2018 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 1 ст.70 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 , не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, виключивши з резолютивної частини вироку рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вказує на те, що суд, задовольняючи заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 судовий збір на її користь.
В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оскаржуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити, включивши у вступну частину вироку відомості про сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме те, що він не одружений.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано до уваги, що відповідно до ст. 374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються, крім того, сімейний стан.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду як незаконний, необґрунтований, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що було порушено його право на захист.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 подано доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого, в якому просить вирок суду скасувати як незаконний та необгрунтований, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вказує на те, що ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд в своєму обвинувальному вироку не надали тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому речові докази в матеріалах провадження відсутні.
Зазначає, що не мають жодного доказового значення винуватості чи невинуватості дані, що містяться в показах свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки вони не містять фактичних даних про подію злочину та інші обставини, які підлягають доказуванню. Судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_16 .
Покази свідків, зокрема ОСОБА_13 (13.11.2018р.), ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та потерпілої ОСОБА_11 , наданих в судовому засіданні відрізняються та не відповідають тому, що відображено у вироку суду. Ніхто із свідків не бачив, хто і як вкрав телефону потерпілої ОСОБА_11 .. Потерпіла ОСОБА_11 під час свідчення в суді плуталась в своїх показах. Водій маршрутки свідок ОСОБА_17 не бачив нічого того, щоб доводило вину ОСОБА_9 .. Коли потерпіла ОСОБА_11 заходила до маршрутки, разом з нею заходило ще дві особи, які цілком імовірно могли вкрасти її телефон. Ніхто із свідків не бачив, що саме обвинувачений вкрав телефон потерпілої ОСОБА_11 .
Також зазначає, що розмір стягнутої з ОСОБА_9 на користь потерпілої моральної шкоди є не доведеним та необгрунтованим.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2018 року, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9 207 гривень 50 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, а всього 19 207 гривень 50 копійок, а також витрати на судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок; також вирішено питання щодо судових витрат.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 27.11.2017 року близько о 10-20 години знаходячись в якості пасажира, у маршрутному таксі № 87-Б, яке рухалось по пр.Гагаріна у бік центра міста Дніпро, під час зупинки транспортного засобу, на перехресті пр. Гагаріна та вул. Абхазької,145, маючи умисел направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиняючи злочин повторно, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, дочекавшись коли до салону увійшла потерпіла ОСОБА_11 , після чого, усвідомлюючи, що його дії є відкритими для потерпілої, з правої кишені куртки, яка була надягнена на потерпілій ОСОБА_11 вийняв мобільний телефон «Iphone 6s» кольору Голд 64Гб, imei: НОМЕР_1 вартістю 9 207 гривень 50 копійок, в якому знаходилась сім-карта НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, телефон був у силіконовому блискучому чохлі золотого кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не представляє, після чого скориставшись тим, що маршрутне таксі стоїть на зупинці, ОСОБА_9 вибіг в сторону дворів у невідомому напрямку, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій збитки на загальну суму 9 207 гривень 50 копійок.
Продовжуючи свою злочинну ОСОБА_9 , точну дату не встановлено, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та розподілили ролі.
Так ОСОБА_9 разом із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, 07.12.2017 року близько 09-00 години, знаходячись у тролейбусі № 10, під час його зупинки на зупинці «Восход» ж/м Перемога у м. Дніпро, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, побачив у потерпілої ОСОБА_18 яка увійшла до салону тролейбусу, мобільний телефон «Meizu m3 note» imei: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 вартістю 2249 гривень 17 копійок, який співучасники визначили як об`єкт свого злочинного посягання, розподіливши ролі при вчиненні кримінального правопорушення.
Далі ОСОБА_9 , у зазначеному місці та у вказаний час, діючи умисно, вчиняючи злочин повторно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості за попередньою змовою групою осіб, разом із невстановленою особою, згідно відведеній йому ролі, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, таємно, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу, підійшов до потерпілої ОСОБА_18 ззаду, своєю рукою витяг з правої кишені куртки, яка була надягнена на потерпілій, мобільний телефон «Meizu m3 note» imei: НОМЕР_5 , НОМЕР_4 вартістю 2249 гривень 17 копійок та передав його невстановленому співучаснику злочину, який згідно відведеної йому ролі, разом із викраденим майном із місця вчинення злочину зник, таким чином ОСОБА_9 розпорядився майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_9 разом із невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, діючи за попередньою змовою групою осіб, вчиняючи злочин повторно, таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_18 , завдавши їй збитки на 2249 гривень 17 копійок.
Вказаними діями ОСОБА_9 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та не заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, представника потерпілого, який також не заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, однак заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності доказів вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вина ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину підтверджується показами потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні розповіла про обставини вчиненого злочину, та вказала на обвинуваченого ОСОБА_9 як на особу, яка з її лівої кишені забрала мобільний телефон та зникла з ним.
Доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла плуталась у своїх поясненнях, оскільки не могла повідомити, з якої кишені був витягнутий телефон, не заслуговують на увагу, адже зазначене не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та не спростовує його вину.
Про винність обвинуваченого ОСОБА_9 також свідчать покази свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що 27.11.2017 року в період з 10.15 по 10.20 годин він їхав в маршрутному таксі № 87б, яке рухалось в бік першого корпусу ДНУ. На зупинці вул. Абхазька вийшли люди і почала заходити потерпіла. Коли дівчина зайшла в маршрутку, обвинувачений притис її і почав голосно кричати на неї нецензурною лайкою, виражаючи їй претензію, що вона заважає йому вийти. Після цього обвинувачений вибіг з маршрутки і коли вона від`їхала, дівчина закричала та просила про допомогу, повідомляючи, що у неї забрали телефон. Маршрутка проїхала перехрестя і зупинилась, свідок вибіг з маршрутки, але не зміг догнати обвинуваченого.
Відповідно до показів свідка ОСОБА_17 , які він надав в судовому засіданні вбачається, що він працює водієм маршрутки і восени 2017 року, більш точну дату він не пам`ятає, близько після 10.00 години він їхав по своєму маршруту. На зупинці вул. Абхазька зайшла дівчина і виникла пробка на вході. Він розвернувся, щоб зробити зауваження і попросити далі та побачив, що молодий чоловік прижався до дівчини, яка стояла до водія обличчям і, як йому здалось, вони обнімаються, але дівчина прибирала обличчя. Люди почали проходити в салон, а хлопець пройшов повз них і вийшов з маршрутки, водій закрив двері і відразу почув крики дівчини про те, що у неї забрали телефон. Він проїхав перехрестя, зупинився і відчинив двері. З маршрутки вибігла потерпіла та якийсь хлопець, які побігли через перехрестя, а свідок поїхав далі.
Також вина обвинуваченого за цим епізодом підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.12.2017 року за участі потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка 27.11.2017 року близько 10.20 годин по вул. Абхазькій в м. Дніпро заволоділа її мобільним телефоном /а.п. 195-200 т.1/;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 07.12.2017 року за участі свідка ОСОБА_19 , який вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка 27.11.2017 року близько 10.20 годин по вул. Абхазькій в м. Дніпро заволоділа мобільним телефоном потерпілої /а.п. 189-193 т.1/.
Покази потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_19 , зазначені у вироку, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд не знаходить.
Твердження захисника про те, що покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_17 не містять фактичних даних про подію злочину, а також, що ніхто із свідків не бачив, що саме ОСОБА_9 заволодів телефоном потерпілої, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки як сама потерпіла, так і вказані свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_17 підтвердили факт того, що обвинувачений притискав потерпілу, окрім того, сама потерпіла ОСОБА_11 зазначала, що ОСОБА_9 своєю лівою рукою забрав з її кишені мобільний телефон.
Посилання захисника на те, що судом не було надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_16 , колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки показам цього свідка судом першої інстанції була надана належна оцінка, де зазначено, що вони надані ним з метою допомогти уникнути відповідальності ОСОБА_9 , який є його братом. Крім того зазначив, що обставини події, які описані потерпілою та свідком ОСОБА_19 , будучи узгодженими між собою, кардинально відрізняються від обставин описаних свідком ОСОБА_16 ..
Відсутність речового доказу не вказує на неповноту судового розгляду, оскільки висновок суду підтверджується зазначеними у вироку доказами, сукупність яких є достатньою для доведення вини ОСОБА_9 .
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у злочині за ознаками ч.2 ст.186 КК України.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, також відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме показами потерпілої ОСОБА_18 , яка повідомила, що 07.12.2017 року вона стояла на тролейбусній зупинці, між 2 і 3 масивом Перемоги і, чекаючи тролейбус, розмовляла по телефону. Під`їхав тролейбус, вона закінчила розмову, поклала свій телефон «Meizu m3 note» в кишеню і зайшла через задні двері в середину. Коли тролейбус почав рух, дівчина, яка була позаду, сказала їй, що у неї поцупили телефон. Вона відразу ж попросила кондуктора зупинити тролейбус і не відчиняти двері і викликали поліцію. Дівчина, яка бачила крадіжку, вказала на того, хто викрав телефон, а саме, на раніше не знайомого потерпілій ОСОБА_9 .. Коли приїхали поліцейські, то вони відвезли до відділу поліції потерпілу і ОСОБА_9 , який заперечував свою причетність до крадіжки. Водночас дівчина, яка повідомила про крадіжку і її знайома говорили, що бачили коли потерпіла піднімалась по сходам, то ОСОБА_9 витяг телефон і передав його іншому чоловікові, який стояв на зупинці. Потім крадій теж вийшов, перейшов до другої двері і зайшов в тролейбус, а той чоловік, який був на зупинці там і залишився, коли тролейбус рушив.
Крім того, вина ОСОБА_9 підтверджується показами свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні повідомили про обставини злочину, вчиненого 07.12.2017 року близько 09.00 годин на зупинці громадського транспорту на ж/м Перемоги, та вказали на ОСОБА_9 як на особу, яка витягнула з кишені потерпілої телефон і передала його іншому чоловікові.
Колегія суддів вважає, що покази потерпілої ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 є послідовними, не суперечать один одному, а тому підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд не знаходить.
Також, судом першої інстанції показам потерпілої та вказаним свідкам надано належну оцінку, у зв`язку з чим, вони обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Твердження захисника про те, що покази свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_13 не містять фактичних даних про подію злочину, а також, що ніхто із свідків не бачив, що саме ОСОБА_9 викрав телефон потерпілої, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказані свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердили те, що вони бачили як обвинувачений витягнув з кишені потерпілої телефон і передав його іншому чоловікові.
Отже, суд дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованих йому злочинів та доведеності вини у їх вчиненні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого щодо порушення права на захист не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції приймав участь захисник, при цьому даних, які б свідчили про неналежне виконання адвокатом своїх обов`язків не встановлено.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії середньої тяжкості та тяжкого злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав пом`якшення призначеного йому покарання, вважаючи доводи обвинуваченого не обґрунтованими.
Розглядаючи доводи захисника щодо порушень, допущених судом при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 в частині вирішення моральної шкоди всебічно з`ясував усі обставини при його вирішенні, та зазначив, що протиправними діями обвинуваченого спричинена значна моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілої у зв`язку із втратою телефону, в якому зберігались особисті дані, у зв`язку з чим суд стягнув на користь потерпілої 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим доводи захисника є необгрунтованими.

Відсутність відомостей про проходження лікування не є підставою для зменшення розміру моральної шкоди, яка з урахуванням обставин вчиненого злочину, відповідає вимогам розумності і справедливості.
Інших доводів щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 ані обвинуваченим, ані його захисником не надано.
Доводи прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, щодо не зазначення судом першої інстанції у вступній частині вироку відомості про сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме, що він не одружений, колегія суддів вважає таким, що не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Доводи першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 щодо виключення з резолютивної частини вироку посилання про стягнення із ОСОБА_9 судового збору в розмірі 704,80 грн, колегія суддів вважає слушними, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, задовольняючи заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , стягнув із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 витрати на судовий збір в розмірі 704,80 грн, між тим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому стягнення з обвинуваченого зазначених витрат є безпідставним, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню.
Отже, виходячи з наведеного, вирок суду щодо ОСОБА_9 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні, у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, шляхом виключення з резолютивної частини вироку посилання про стягнення із ОСОБА_9 судового збору.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині вирішення питання щодо стягнення судового збору.
Виключити з резолютивної частини вироку рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4