"03" червня 2019 р. Справа № 363/1548/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2019 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання слідчого СВ Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000231, розпочатому 29.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 290, ч. 1 ст. 358 КК України,
встановив:
у клопотанні слідчий та прокурор порушують питання про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :37:238:6002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та всі об`єкти нерухомості які на ній знаходяться. Клопотання обґрунтовано необхідністю забезпечення збереження зазначеного в клопотанні майна, як речового доказу та недопущення його відчуження.

Слідчий подала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності.
Власник майна, будучи повідомленою про розгляд справи, до суду 03.06.2019 року не прибув та про причини своєї неявки суд не повідомив.

З матеріалів клопотання встановлено, що 29.03.2019 року до Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшла заява адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 щодо можливого заволодіння чужим майном шляхом обману (садовим будинком) його колишньою дружиною ОСОБА_7 та її батьком ОСОБА_8 .

29.03.2019 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того, 29.03.2019 року до Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшла заява адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 щодо можливого підроблення документів батьком його колишньої дружини, ОСОБА_8 .

29.03.2019 року відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

29.03.2019 року прокуратурою кримінальні провадження № 0000231 та № 0000232 об`єднано в одне провадження, якому присвоєно спільний № 0000231.

В ході досудового розслідування встановлено, що 25.09.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, під час якого 04.04.2005 придбано садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я останньої на підставі договору купівлі продажу садового будинку посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_9 за реєстровим номером 1254.

07.05.2015 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірвано.

Починаючи з 2017 року у Солом`янському районному суді міста Києва розглядається цивільна справа № 760/22597/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Вказаний спірний садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності якої належить ОСОБА_7 . Земельна ділянка загальною площею 0,0410 га за кадастровим номером :37:238:6002, цільове призначення якого: 01.06 для колективного садівництва.

Клопотання обґрунтовано необхідністю встановлення законності проведення реєстраційних дій у відношенні об`єкта нерухомого майна та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також прийняття законного рішення про реєстрацію права власності.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що згідно ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як передбачено ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом встановлено, що в матеріалах клопотання відсутні належні та достатні докази, які б обґрунтовували необхідність арешту майна, як речового доказу по справі.
В матеріалах клопотання відсутні відомості про визнання земельної ділянки та об`єктів нерухомості, розташованих на ній, речовими доказами.
Разом з тим, у клопотанні про накладення арешту не зазначено за якими критеріями земельна ділянка з кадастровим номером :37:238:6002 та об`єкти нерухомості розташовані на ній є речовими доказами та в чому полягає необхідність їх арешту.

З викладених у клопотанні обставин кримінального правопорушення, яке розслідується, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, що склалися між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу поділу майна подружжя.
Саме тільки посилання на незаконність переходу права власності на спірне майно є спором про цивільні права, коли Солом`янський районним судом міста Києва розглядається справа № 760/22597/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.
З матеріалів клопотання не вбачається, що на сьогодні існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту нерухомого майна шляхом заборони розпорядження та користування земельною ділянкою та об`єктами нерухомості, розташованими на ній.
Не доведено перед слідчим суддею також існування ризиків, визначених у ч. 11 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце.
Не містять матеріали клопотання й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту.
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що за вказаних обставин накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :37:238:6002 та об`єкти нерухомості розташовані на ній призведе до невиправданого і непропорційного втручання в права і свободи осіб, які мають вирішуватися насамперед в площі цивільного судочинства.

Таким чином заявлене клопотання є необґрунтованим та задоволеним бути не може.
Одночасно судом встановлено, що 17.04.2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна аналогічного змісту, однак слідчим та прокурором повторно необґрунтовано подано клопотання про арешт тих самих об`єктів нерухомості та з тих самих підстав.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-175, 371-372 КПК України;

ухвалив:
у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню слідчим відділом Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя