Справа №577/1295/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/575/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

21 березня 2019 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 із клопотанням про звільнення його від призначеного Лубенським міськрайонний судом Полтавського області від 15 березня 2018 року за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Свої вимоги мотивував тим, що від часу скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України 10.09.2014 року, і до дати набрання вироком суду законної сили 08.08.2018 року, минуло більше трьох років. Посилаючись на положення ст. 49 КК України, оскільки йому призначено покарання у виді обмеження волі, злочин є невеликої тяжкості, в тому у зв`язку з закінченням строків давності, він мав бути звільнений від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосуванням норм закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про звільнення його від відбування покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2018 року за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На переконання засудженого, судом першої інстанції невірно витлумачено положення п. 3) ч. 1 ст. 49 КК України, що суперечить його точному змісту.

Вважає, що передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності 5 років, застосовується у випадку коли термін призначеного покарання не перевищує 5 років позбавлення волі.

Вказує на те, що так як ч. 1 ст. 122 КК України передбачено покарання до 3 років позбавлення волі, а отже термін притягнення до кримінальної відповідальності становить 3 роки.

Заслухавши суддю доповідача, щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , на їх підтримку, які просили скасувати оскаржуване судове рішення, та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечив, просив оскаржуване рішення суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ч. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі. Даний вирок набрав законної сили 08.08.2018 року (а.с. 13-17).

Встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, було скоєне засудженим ОСОБА_8 10.09.2014 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що злочин середньої тяжкості, за який засуджено ОСОБА_8 , вчинено ним 10.09.2014 року, вирок суду від 15.03.2018 року набрав законної сили 08.08.2018 року, тобто не сплив п`ятирічний термін, як то визначено ст. 49 КК України, а тому підстави для звільнення від покарання ОСОБА_8 відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, підлягають відхиленню, з урахуванням наступного.

Підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, визначено ст. 49 КК України. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

У відповідності до положень ч.ч. 2, 3 ст. 12 КК України, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що строки притягнення особи до кримінальної відповідальності визначаються в залежності від ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. У разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання більше двох років і не більше п`яти років позбавлення волі, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, як правильно зазначив і суд першої інстанції.

Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, за якою ОСОБА_8 було притягнуто до кримінальної відповідальності, передбачено в тому числі покарання у виді позбавлення волі, на строк до 3 років.

Враховуючи те, що з часу вчинення кримінального правопорушення і до дати набрання вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2018 року минуло менше 5 років, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від призначеного судом покарання.

Колегія суддів звертає увагу засудженого ОСОБА_8 на те, що злочин за який передбачено покарання до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, а не невеликої тяжкості, як він помилково вважає.

Порушень матеріального та процесуального права допущених суддею під час розгляду даного клопотання ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Прийняте рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування та направлення до суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим вимоги його апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2019 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4