Постанова

Іменем України
05 грудня 2019 року

м. Київ
Справа № 176/202/18

Провадження № 51 2549 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
її захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,
її законного представника ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001137 від 27 листопада 2017 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за ст. 121 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк покарання вказано рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 на виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 1912, 76 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, за наступних обставин.
Так, за обставин детально наведених у вироку, ОСОБА_6 приблизно о 19 годині 26 листопада 2017 року, перебуваючи навпроти входу до 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , в ході виниклої суперечки між нею та неповнолітньою ОСОБА_8 , нанесла останній один удар клинком кухонного ножа в область нижньої черевної порожнини з права, чим спричинила їй тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що судами обох інстанцій не було дано належну оцінку усім даним про особу ОСОБА_6 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнала свою вину та щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, вибачилася перед потерпілою, злочин вчинила внаслідок висловлених в її бік образ з боку потерпілої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей і матір похилого віку та службою пробації їй було рекомендовано обрати покарання без позбавлення волі. За таких обставин вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі не відповідає принципам достатності покарання та її особі внаслідок суворості. Зазначає, що суди мали всі підстави для призначення ОСОБА_6 основного покарання не пов`язаного з позбавленням волі на підставі ст. 69 ч. 1 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у статті ст. 121 ч. 1 КК України.
В запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 вказують на безпідставність її доводів та просять залишити її без задоволення. Зокрема зазначають, що ОСОБА_6 не вибачилась перед потерпілою ОСОБА_8 та не намагалася жодним чином відшкодувати хоч б частково завдану здоров`ю потерпілої шкоду.
Заперечень від інших учасників судового провадження на касаційну скаргу захисника не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Захисник в судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Засуджена в судовому засіданні підтримала касаційну скаргу захисника та просила її задовольнити.
Потерпіла та її законний представник в судовому засіданні заперечували проти доводів касаційної скарги та просили залишити її без задоволення.
В судовому засіданні прокурор вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації її дій за ст. 121 ч. 1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання принципам достатності покарання та її особі внаслідок суворості, через незастосування до неї положень ст. 69 ч. 1 КК України та непризначення їй більш м`якого основного покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду щодо призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.
Так, при призначенні засудженій покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу засудженої ОСОБА_6 , яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, наркотичні речовини не вживає, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та перебуває на обліку в центрі зайнятості. Врахував суд і досудову доповідь, складену старшим інспектором Пятихатського міськрайонного відділу з питань пробації МРУ ВКПП МЮ, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, та зроблено висновок про те, що виправлення засудженої можливе без її ізоляції від суспільства. Щире каяття та наявність у ОСОБА_6 трьох неповнолітніх дітей визнано судом обставинами, що пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було. Також врахував суд обставину того, що злочин мав негативні фізіологічні наслідки для здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , зокрема у вигляді шраму після нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Врахувавши вказані обставини та позицію потерпілої щодо призначеного покарання, яка в судових дебатах просила покарати ОСОБА_6 з позбавленням волі,суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливе виправлення і перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах її ізоляції від суспільства, обґрунтовано дійшовши висновку про можливість призначити їй покарання за ст. 121 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі санкції, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Отже, покарання засудженій призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, призначене їй покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При розгляді апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції її доводи щодо призначеного покарання перевірив і своє рішення належним чином мотивував, погодившись із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України. Обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника, судом апеляційної інстанції були належним чином досліджені і враховані при прийнятті рішення. Апеляційний суд зазначив в ухвалі підстави, з яких апеляційну скаргу захисника визнано необґрунтованою. Погоджуючись із висновком місцевого суду щодо розміру призначеного ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд врахував зокрема те, що злочин вчинений проти життя та здоров`я неповнолітньої особи, ставлення засудженої ОСОБА_6 до скоєного нею злочину та дані про її особу, яка за місцем проживання характеризується посередньо та зловживає спиртними напоями.
Апеляційний суд також вірно зазначив, що місцевим судом надана оцінка твердженням ОСОБА_6 про те, що вона не бажала вдарити потерпілу ножем, а просто тримала його в руках, і вдарила неповнолітню ОСОБА_8 , після того як вона її штовхнула, розцінивши їх, як спробу ОСОБА_6 пом`якшити свою відповідальність, оскільки такі твердження не знайшли свого підтвердження. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове визнання вини засудженою, з яким погодилася і колегія суддів апеляційного суду, оскільки такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи, а сам факт того, що ОСОБА_6 просила вибачення у потерпілої в судовому засіданні, що судом також враховано при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, не може слугувати доказом повного визнання вини ОСОБА_6 .
Усі зазначені в касаційній скарзі захисника обставини були належним чином враховані апеляційним судом, їм дана правильна оцінка та відповідні мотиви наведені в ухвалі.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та призначення засудженій ОСОБА_6 покарання не пов`язаного з позбавленням волі колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу її захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3