Справа № 477/1016/19
Провадження № 1-в/477/60/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаєва, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання з Міністерства юстиції України в інтересах засудженої ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із діючим законодавством України для подальшого відбування засудженою ОСОБА_4 покарання, призначеного вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 20 червня 2016 року на території України відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.
Вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 20.06.2016 року ОСОБА_4 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених: пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ; п`яти злочинів, передбачених частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ; двох злочинів, передбачених частиною 1 статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 КК РФ та їй призначене покарання:
за пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно- телекомунікаційних мереж (в т.ч. мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), з застосуванням статті 64 КК РФ, у виді позбавлення волі строком 6 років за кожен злочин;
за частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно- телекомунікаційних мереж (в т.ч. мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), з застосуванням статті 64 КК РФ, у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців за кожен злочин;
за частиною 1 статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 КК РФ (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), з застосуванням статті 64 КК РФ, у виді позбавлення волі строком 5 років за кожен злочин.
На підставі ч.3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму.
Початок строку відбування покарання з 20 червня 2016 року.
В строк відбування покарання зараховано тримання під вартою в період з 19 серпня 2014 року по 19 червня 2016 року включно.
Під час перегляду апеляційною інстанцією вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
19 жовтня 2016 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.
ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ ВК-28 ГУФСВП Росії по Пермському краю; кінець відбуття строку покарання - 18.02.2022 року.

Після засудження ОСОБА_4 звернулась з заявою про переведення її в Україну для подальшого відбування покарання.
03 квітня 2019 року наказом Міністерства юстиції України №1074/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.606 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 18.09.2018 року за № 06-123512/18.
У зв`язку з цим, Міністерство юстиції України, посилаючись на положення ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, просить привести вищевказаний вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, для подальшого відбування покарання засудженою ОСОБА_4 на території України, а клопотання вирішити без представника Міністерства юстиції України.
В судовому засіданні, заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону, дослідивши надані письмові матеріали, додані до клопотання Міністерства юстиції України, заяву засудженої ОСОБА_4 про передачу її в Україну для подальшого відбування покарання у відповідності до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України в інтересах засудженої ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналась на підставі Закону України "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно ч.1 ст.602 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 Кримінального процесуального кодексу України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.7 Кримінального кодексу України, громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
За вимогами ч.1 ст. 610 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої ст. 609 Кримінального процесуального кодексу України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.
На розгляд суду, крім клопотання Міністерства юстиції України, надані всі необхідні документи згідно ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч.2 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
копія вироку Сургутського міського суду, Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 20 червня 2016 року;
копія розпорядження про набрання вироком законної сили;
копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно яких засуджено ОСОБА_4 ;
копія письмової заяви засудженої ОСОБА_4 про передачу в Україну для подальшого відбування покарання;
копія довідки про тривалість відбутої частини строку покарання та не відбуту частину покарання;
інформація про стан здоров`я і поведінку засудженої, характеристика;
копія паспорта громадянина України;
Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
ОСОБА_4 засуджена за вчинення злочинів, передбачених: пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т.ч. мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т.ч. мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), 5 епізодів; частиною першою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), 2 епізоди, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та їм відповідають: частина 2 статті 307; частина 2 статті 15, частина 2 статті 307; частина 1 статті 14, частина 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Покарання ОСОБА_4 призначено з застосуванням статті 64, частини 3 статті 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, яким відповідають статті 69, статті 70 Кримінального кодексу України відповідно.

Санкція пункту «г» ч. 4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до дванадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Санкція ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Частиною 4 статті 610 КПК України визначено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків : якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави або призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення.
Таким чином, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. ст. 606-610 Кримінального процесуального кодексу України, слід визначити ОСОБА_4 покарання:
за ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України , у виді позбавлення волі строком 7 років без конфіскації майна.
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком 6 років без конфіскації майна,
за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком 6 років без конфіскації майна,
На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 19 серпня 2014 року. В строк відбування покарання зарахувати строк перебування під вартою з 19 серпня 2014 року по 19 червня 2016 року включно. При цьому зарахувати період попереднього ув`язнення з 19 серпня 2014 року по 25 листопада 2015 року з розрахунку день за день, а період з 26 листопада 2015 року по 19 червня 2016 року з урахуванням змін, внесених до п 5 ст. 72 КК України Законом України № 838-УІІ від 26.11.2015 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 20 червня 2016 року, яким громадянку України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Миколаєва, яка зареєстрована: АДРЕСА_1 , визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених: пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ (незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т.ч. мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), з застосуванням статті 64 КК РФ, у виді позбавлення волі строком 6 років; за частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в т.ч. мережі «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), з застосуванням статті 64 КК РФ, у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців за кожен злочин; за частиною 1 статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 КК РФ (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), з застосуванням статті 64 КК РФ, у виді позбавлення волі строком 5 років за кожен злочин.
На підставі ч.3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму;

Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винуватою вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 20 червня 2016 року, а саме: п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1; ч. 1 ст. 30, ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідають: ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Визначити засудженій ОСОБА_4 , 16 листопада 1991 року, строк покарання, який підлягає відбуванню за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 20.06.2016 року:
за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років без конфіскації майна;
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років без конфіскації майна;

за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, з застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначити остаточне покараня 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 72 Кримінального кодексу України строк відбування покарання засудженій ОСОБА_4 слід рахувати з часу затримання з 19 серпня 2014 року.
В строк відбування покарання зарахувати перебування під вартою з 19 серпня 2014 року по 19 червня 2016 року включно. При цьому зарахувати період попереднього ув`язнення з 19 серпня 2014 року по 25 листопада 2015 року з розрахунку день за день, а період з 26 листопада 2015 року по 19 червня 2016 року з урахуванням змін, внесених до п 5 ст. 72 КК України Законом України № 838-УІІ від 26.11.2015 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Жовтневого районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1