ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/3474/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/670/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
адвокатів: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
потерпілого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002087 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Скадовськ, Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк вісімдесят годин.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 12.12.2017 близько 16.30 год., знаходячись на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних взаємовідносин в ході сварки умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_10 декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 131 від 13.12.2017 тілесні ушкодження у виді садна на носі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із отриманими ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за частиною 1 статті 125 КК України, тобто легке тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Вважає, що вироку підлягає скасуванню із підстав однобічності і неповноти досудового і судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Стверджує, що висновки суду про його винуватість не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є неприпустимими, мають суб`єктивний і упереджений зміст, та які не спростовують доводів і обставин, на які він наголошував під час судового розгляду кримінального провадження, як на підставу своєї невинуватості.

Зазначає, що показання потерпілого надані в судовому засіданні, не узгоджуються із тими, які він надавав під час слідчого експерименту. В протоколі допиту, він указав, що знаходився на землі, коли йому обвинувачений завдавав удари, однак на фото при проведені слідчого експерименту ОСОБА_10 показує, що йому наносили тілесні ушкодження в той час, коли він стояв на колінах.

Додає, що дані відображені в протоколі слідчого експерименту, не узгоджуються з показами свідка ОСОБА_11 , оскільки вона в судовому засіданні пояснила, що її чоловік лежав у напівзігнутому положенні, а не стояв на колінах, в той час, як обвинувачений наносив йому удари кулаками в обличчя. При цьому поряд із ним знаходилася ОСОБА_12 .

Проте з пояснень свідка ОСОБА_12 слідує, що обвинувачений не завдавав ударів потерпілому, оскільки фізично не міг цього зробити, з огляду на те, що у нього в цей час були пакети в руках. В ході подій, які відбувалися, вони знаходилися біля хвіртки, яка була відкрита.

Посилається на те, що потерпілий виштовхував ОСОБА_12 із двору, застосовуючи фізичну силу, що підтверджується довідкою, виданою Скадовським відділенням поліції, відповідно до якої внесено відомості до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Апелянт твердить, що показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 в частині кількості та способу нанесення ударів потерпілому не узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи №131, додаткової судово-медичної експертизи №7/131 та фотографій обличчя потерпілого, з яких слідує, що у потерпілого наявне тільки одне тілесне ушкодження, тобто інших ушкоджень у нього виявлено не було.

Обвинувачений переконаний, що таким чином, експертиза не підтвердила нанесення ОСОБА_10 декількох ударів, а слідчий не прийняв відповідного процесуального рішення в частині кваліфікації його дій, так як, на переконання обвинуваченого його діяння має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Стверджує, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були присутні на місці події, а тому не можуть підтвердити факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Свідок ОСОБА_11 , яка є дружиною потерпілого, не є безпосереднім учасником події, оскільки з`явилася через деякий час.

Апелянт наголошує, що до показань ОСОБА_11 суд повинен був віднестися критично, з огляду на те, що вона є дружиною потерпілого та в її показах є розбіжності.

Звертає увагу на те, що суд критично оцінив показання ОСОБА_12 , так як вона перебуває з ним у близьких стосунках, при цьому взяв до уваги свідчення ОСОБА_11 , яка є дружиною потерпілого, що на думку обвинуваченого свідчить про однобічність судового розгляду.

Вважає неупередженим державного обвинувача, яка скасувала постанову слідчого про закриття кримінального провадження за заявою потерпілого, при цьому, залишила поза увагою кримінальне провадження, розпочате за заявою обвинуваченого.

На думку обвинуваченого, свідок ОСОБА_15 дійсно бачив потерпілого 11-12 грудня 2017 року на базі «Чорномор», а висипання на обличчі потерпілому могли видатися свідку за рани на обличчі.

Стверджує, що показання свідка ОСОБА_14 в частині того, що вона не бачила нікого у проїзді, коли він із ОСОБА_12 підійшов до хвіртки не відповідають дійсності та надані свідком з метою підтримання версії подій потерпілого.

Вказує, що свідок ОСОБА_16 могла не побачити одиничне садно на носі потерпілого, у тому випадку, якщо не підходила до нього близько.

На підтвердження своєї версії подій вказує, що відштовхував потерпілого плечем, від ОСОБА_12 , внаслідок чого той ударився об хвіртку, ворота чи їх виступаючу частину, в цей час потерпілий декілька разів підсковзнувся, зачепився чи вдарився обличчям об виступаючу частину хвіртки, ручку хвіртки, стовпчик, огорожу чи інші предмети, точно вказати об що не може. Оскільки пройшло багато часу.

Судово-медичний експерт Лепеха в суді пояснив, що не виключає спричинення тілесних ушкоджень потерпілому в результаті удару об твердий предмет.

Із фото обличчя потерпілого, зробленого 13.12.2017 року вбачається, садно у виді подряпини, яке на думку обвинуваченого не могло бути отримане в результаті нанесення удару кулаком, а лише від контакту з тупим твердим предметом.

Стверджує, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження версія слідчого про нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, і тому кримінальне провадження підлягає закриттю через недоведеність його вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на задоволенні апеляційної скарги.
Прокурор, потерпілий ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.
Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження забезпечено принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів.
Докази, надані сторонами кримінального провадження суд першої інстанції безпосередньо і неупереджено дослідив у повному обсязі, обставин, які б завадили сторонам скористатися своїми процесуальними правами у наданні інших доказів не встановлено
Суд підставно поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , який під час судового розгляду прямо вказав, що обвинуваченого, як на чоловіка, який 12.12.2017 року наніс йому удари, в т.ч. і в обличчя, в результаті заподіяння яких, потерпілий отримав тілесні ушкодження.
Показання потерпілого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила про обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, в ході якого обвинувачений завдав удари ОСОБА_10 .
Показання потерпілого та свідка ОСОБА_11 узгоджені між собою і підстав ставити під сумнів їх достовірність колегія суддів не вбачає.
Та обставина, що ОСОБА_17 є дружиною потерпілого , не є підставою не приймати до уваги показання цього свідка . Цей доказ оцінений у сукупності з іншими доказами, і як вірно, вказав суд показання свідка є логічними та не суперечать іншим, покладеним в основу вироку доказам.
Є безпідставними посилання апелянта на те, що ОСОБА_11 не є свідком події, а її показання підлягають критичній оцінці.
Та обставина, що свідок, як вона вказала, була присутня на місці події не з початку конфлікту, не ставить під сумнів достовірність її показань щодо подальшого перебігу конфлікту та наслідків дій обвинуваченого.
Суд також обґрунтовано прийняв до уваги і обставини, встановлені під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого, які знайшли своє відображення у відповідному протоколі.
Твердження в апеляційній скарзі відносно розбіжностей, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту та свідчень, які потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 надали в судовому засідання щодо положення в якому знаходився потерпілий під час спричинення йому тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає несуттєвими, так як саме по собі положення (стан) в якому перебував потерпілий під час нанесення йому ударів не спростовує факту заподіяння обвинуваченим таких ударів та їх локалізацію.
Як видно із висновку експерта № 131 від 13.12.2017 року у ОСОБА_10 виявлене садно на носі яке, виникло в результаті дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, за давністю утворення може відповідати 12.12.2017 року та відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Із висновку експерта №7/131 від 13.08.2018 року слідує, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися від удару кулаком руки у спосіб, вказаний ОСОБА_10 за результатами слідчого експерименту .
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 виключив можливість наявності садна но носі потерпілого внаслідок захворювання та пояснив, що ушкодження, яке було у потерпілого характерне та відноситься до таких, спричинення яких можливе внаслідок нанесення удару кулаком по обличчю.
Експерт не виключив можливість отримання ушкодження на обличчі потерпілого внаслідок взаємодії впливу іншого предмета, що відповідає висновку експерта №7/131 від 13.08.2018 року, можливе і кулаком, втім об`єктивних відомостей, які б свідчили про те, що , тілесні ушкодження потерпілий отримав внаслідок того, що він зачепився чи вдарився об хвіртку чи ручку хвіртки, чи інші предмети, як про вказує обвинувачений, докази надані сторонами не містять.
Висновки експерта про наявність одиночного садна на обличчі потерпілого, не ставить під сумнів показання потерпілого, свідка ОСОБА_11 про нанесення обвинуваченим кількох ударів, оскільки не кожен удар призводить до заподіяння тілесних ушкоджень.
Наданим поясненням обвинуваченого з приводу можливого механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень, суд дав належну оцінку та навів переконливі мотиви, чому він їх не прийняв до уваги, оскільки вони є непослідовними та суперечать покладеним в основу вироку іншим доказам.
Матеріали провадження доводять непослідовну позицію обвинуваченого щодо свого захисту, з огляду на те, що на початку судового розгляду обвинувачений взагалі заперечував факт отримання тілесних ушкоджень потерпілому, а в подальшому вказував, що відштовхнув потерпілого, захищаючи ОСОБА_12 .
Узгоджуються показання свідка ОСОБА_17 із поясненнями, наданими свідком ОСОБА_14 яка підтвердила слова дружини потерпілого про її прохання викликати поліцію, бо ОСОБА_19 сильно б`є ОСОБА_20 . До цього вона чула у дворі потерпілого крики та розмову на підвищених тонах.
Твердження обвинуваченого про сумнівність показань свідків ОСОБА_14 та носить характер припущень, оскільки апелянт не наводить достовірних та вагомих аргументів, які б слугували підставою для залишення показів свідків поза увагою.
Підставно взято судом до уваги і показання свідка ОСОБА_21 , який вказав, що наступного після інциденту дня він бачив на обличчі у потерпілого свіжу рану на носі, яку його словами заподіяв його брат.
Зазначені докази суд обґрунтовано визнав належними та допустимим і у своїй сукупності вони доводять , що саме обвинувачений завдав тілесні ушкодження потерпілому.
В ході судового розгляду судом було дотримано вимоги закону щодо забезпечення змагальності сторін і суд надав рівні можливості сторонам подати свої докази та доводити перед судом їх переконливість.
Доводи обвинуваченого на свій захист були перевірені судом, за результатами судового розгляду твердження обвинуваченого про непричетність до скоєння злочину були спростовані.
Суд вірно вказав, що показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які не були очевидцям події, не спростовують обставини, встановлені із показань потерпілого, свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 та висновків судово-медичної експертизи.
Суд обґрунтовано надав критичну оцінку показам свідка ОСОБА_12 , яка вказувала, що події відбувалися поза двором домоволодіння, де мешкають ОСОБА_25 та обвинувачений взагалі не завдав тілесних ушкоджень потерпілому, а також свідченням ОСОБА_26 , оскільки вони прямо суперечать встановленим судом обставинам кримінального провадження.
Суд навів у вироку мотиви, з яких він приймає до уваги одні докази та відкидає інші, дав оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достатності та належності.
Долучені апелянтом довідки про прийняття та реєстрації заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_7 за фактом вчинення відносно них кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, ст. 356 КК України не спростовують висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому.
Матеріали провадження доводять, що між обвинуваченим та потерпілим виникли тривалі неприязні стосунки , проте будь які дії потерпілого на адресу обвинуваченого під час конфлікту 12.12.2017 року не спростовують висновки суду про заподіяння легких тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому, на чому наголошує апелянт. У разі доведеності вчинення потерпілим неправомірних дій щодо ОСОБА_7 вони підлягають окремій правовій оцінці у разі внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_7 .
Клопотання про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду ніхто із учасників судового провадження не заявляв.
Посилання апеляційної скарги обвинуваченого на упередженість прокурора колегія суддів вважає безпідставними, відводів прокурору заявлено не було.

Доводи обвинуваченого щодо однобічності та упередженості судового розгляду слід визнати безґрунтовними, оскільки суд ретельно та повно дослідив обставини кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження рівні умови для обстоювання їх правових позицій та подання до суду доказів.

Ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку та виправдання обвинуваченого, як про те ставиться в апеляційній скарзі.

Вирок суду в частині визначення виду та міри покарання апелянтом не оскаржується.
Колегія суддів вважає, що призначене судом обвинуваченим покарання відповідає положенням ст. 50, 65 КК України.
Істотних порушень вимог КПК, які б стали безумовною підставою для скасування вироку під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. 404,405,407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2