Справа № 299/1761/16
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.06.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/261/19, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 (далі прокурор),

ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , шляхом заборони розпоряджатися ним, а саме: базу відпочинку, яка знаходиться у м. Виноградів, урочище «Виннички», 18 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонний завод, який знаходиться у с. Гудя, вул. Гевденя (Леніна), 1-Б (реєстраційний номер 212); магазин-кіоск, який знаходиться у м. Виноградів, вул. Базарна, 5 (реєстраційний номер 212).

З матеріалів судового провадження вбачається, що 17.04.2019 до Виноградівського районного суду Закарпатської області звернувся прокурор із клопотанням про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на базу відпочинку, асфальтобетонний завод та магазин-кіоск, які належать ОСОБА_7 .. У клопотанні вказується на те, що в провадженні СВ Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження № 0000363 відомості про кримінальні правопорушення в якому 12.04.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за ознаками передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 191 КК України кримінальних правопорушень. Прокурор зазначає, що органом досудового розслідування встановлено, що службові особи КП «Агрошляхбуд», діючи умисно, всупереч інтересам підприємства, здійснили відчуження нерухомого майна, а саме, 26.07.2017 укладено 3 правочини щодо відчуження будівлі виробничої бази в м. Виноградів, вул. І. Франка, 92, а 31.07.2017 відчужено базу відпочинку в м. Виноградів, урочище «Виннички», асфальтобетонний завод в с. Гудя, вул. Гевденя, 1- Б, та магазин-кіоск в м. Виноградів, вул. Базарна, 6, внаслідок чого КП «Агрошляхбуд» спричинено збитки. При цьому, посилається на те, що: на підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників КП «Агрошляхбуд», серія та номер 11, виданого 26.07.2017, акту приймання-передачі нерухомого майна, ОСОБА_7 відчужено об`єкти нерухомого майна, а саме, базу відпочинку за адресою АДРЕСА_1 , асфальтобетонний завод за адресою АДРЕСА_2 , та магазин-кіоск за адресою АДРЕСА_3 ; на підставі договору купівлі-продажу № 1462 від 26.07.2017 ОСОБА_8 відчужено об`єкт нерухомого майна, а саме, будівлю виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 ; на підставі договору купівлі-продажу № 1465 від 26.07.2017 ОСОБА_9 відчужено об`єкт нерухомого майна, а саме, будівлю виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 , та інші документи, які стали підставою реєстрації зміни власника майна; на підставі договору купівлі-продажу № 1468 від 26.07.2017 ОСОБА_9 відчужено об`єкт нерухомого майна, а саме, будівлю виробничої бази за адресою АДРЕСА_4 . Зазначає, що ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2018 року накладено арешт на вищевказане майно, однак, у подальшому, ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 13 березня 2019 року протиправно скасовано арешт нерухомого майна, яке було відчужено ОСОБА_7 , а саме, бази відпочинку та асфальтобетонного заводу, оскільки при розгляді відповідного клопотання слідчим суддею не враховано й не надано оцінки тим обставинам, що особа яка відчужувала ОСОБА_7 майно не мала права цього робити, так як на момент розгляду клопотання існувало рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2018 по справі № 907/515/16 та від 22.11.2018 по справі №907/526/17, відповідно до яких протоколи загальних зборів та статути КП «Агрошляхбуд» на підставі яких ОСОБА_10 обраний керівником підприємства визнано недійсними. Вказує на те, що на даний момент у кримінальному провадженні проводиться судово-економічна експертиза. Разом із тим, посилається на те, що в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що майно, яке вибуло з власності КП «Агрошляхбуд», являється речовими доказами предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, виникла необхідність у забороні відчуження вказаного майна та розпоряджатися ним, а незастосування такої може призвести до відчуження, зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, що в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. Просить накласти арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , шляхом заборони розпоряджатися ним, а саме: база відпочинку за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонний завод за адресою с. Гудя, вул. Гевденя (вулиця Леніна), 1-Б (реєстраційний номер об`єкту 212); магазин-кіоск за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту 212) шляхом заборони розпорядження вказаним майном.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що до клопотання не додано доказів повідомлення будь-якій особі про підозру в кримінальному провадженні, а також про те, що майно, яке належить ОСОБА_7 , може бути об`єктом спеціальної конфіскації чи підлягає конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, може бути використано для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Зазначається, що викладені в клопотанні доводи жодним чином не можуть слугувати обґрунтуванням для накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, а визнання цього майна речовими доказами є суто формальним. При цьому, вказується на те, що без будь-яких обґрунтувань у клопотанні порушується питання про накладення арешту на магазин-кіоск, який є арештованим. Тому, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що прокурором не доведено й не додано доказів, які відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, дають підстави для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, у зв`язку з чим, відмовив у задоволенні клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що слідчим суддею не враховано доводи клопотання про накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та безпідставно відмовлено у його задоволенні. При цьому, вказує на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, на даний момент проводиться судово-економічна експертиза, до проведення якої неможливо здійснення повідомлення будь-яким особам про підозру в учиненні кримінальних правопорушень. Стверджує, що висновок слідчого судді про формальне визнання вищевказаного майна речовим доказом також є безпідставним, оскільки наявні достатні підстави вважати, що таке є об`єктом кримінально-протиправних дій, набуто кримінально-протиправним шляхом або отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Крім того, зазначає, що ухвала Апеляційного суду Закарпатської області, якою було накладено арешт на належне ОСОБА_7 майно, жодним чином не перешкоджала зайняттю ним підприємницькою діяльністю та використанню майна за прямим цільовим призначенням, і при цьому, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, гр. ОСОБА_7 не займається підприємницькою діяльністю. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою накласти арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження та розпорядження ним, а саме, на базу відпочинку за адресою АДРЕСА_1 , та асфальтобетонний завод за адресою АДРЕСА_2 .
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності власника майна ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , неявка яких, з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб, апеляційний суд враховує те, що про час та місце розгляду апеляційної скарги вказані особи повідомлені належним чином й від них не поступало заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на інший термін і про поважність причин неявки, а також заяв чи клопотань про відкладення її розгляду на інший термін.

Апеляційна скарга прокурора про накладення арешту на базу відпочинку та асфальтобетонний завод задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на базу відпочинку за адресою м. Виноградів, ур. Виннички, 18 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонний завод за адресою с. Гудя, вул. Гевденя (вулиця Леніна), 1-Б (реєстраційний номер об`єкту 212) та магазин-кіоск за адресою м. Виноградів, вул. Базарна, 6 (реєстраційний номер об`єкту 212) шляхом заборони розпорядження вказаним майном, слідчим суддею враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані вище та нижче вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що, відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на базу відпочинку за адресою м. Виноградів, ур. Виннички, 18 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонний завод за адресою с. Гудя, вул. Гевденя (вулиця Леніна), 1-Б (реєстраційний номер об`єкту 212) та магазин-кіоск за адресою м. Виноградів, вул. Базарна, 6 (реєстраційний номер об`єкту 212) шляхом заборони розпорядження вказаним майном, яке на праві власності належить гр. ОСОБА_7 , слідчий суддя в ухвалі обґрунтовано послався на положення ч. 6 ст. 170 КПК України, зазначивши, що гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_10 чи іншим особам повідомлення про підозру в скоєнні передбачених ч. 1 ст. 205-1; ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України кримінальних правопорушень не виносилось.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про те, що до клопотання не додано доказів, що майно, яке належить ОСОБА_7 , може бути об`єктом спеціальної конфіскації чи підлягає конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, може бути використано для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При оцінці вказаних вище висновків викладених у судовому рішенні та доводів клопотання й апеляційної скарги прокурора у цій частині колегія суддів враховує те, що у кримінальному провадженні № 0000363 за ознаками передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 191 КК України кримінальних правопорушень відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені 12.04.2016, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР пройшло понад три роки, що арешт не може продовжуватись безстроково. У тому числі, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять даних про винесення повідомлення про підозру будь-якій з осіб, дані про яку містяться у кримінальному провадженні і, зокрема, повідомлення про підозру за ст. ст. 364,365 КК України або іншими нормами матеріального права, а також те, що матеріали справи не містять даних про те, що гр. ОСОБА_7 не є добросовісним набувачем майна.

Колегія суддів приймаючи рішення враховує і те, що відомості про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР внесені за заявою гр. ОСОБА_14 , а не за заявою будь-кого із потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 12.04.2016 - до моменту відчуження майна і набуття права на це майно гр. ОСОБА_7 26.07.2017 та 31.07.2017.

Крім того, дослідивши матеріали за клопотанням слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Матеріали судового провадження не містять і даних про обґрунтований розмір цивільного позову.

Колегія суддів також зазначає, що прокурор у підтвердження можливого заявлення по справі цивільного позову не надав будь-які докази.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у клопотанні не зазначені правові підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявність даних про ризики приховування, втрати, пошкодження, зникнення, передачі чи відчуження майна, про що вказується у клопотанні.

Під час розгляду апеляційної скарги прокурор не посилався на наявність даних про імовірні приховування, втрату, передачу чи відчуження гр. ОСОБА_7 майна. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів враховує і те, що з часу зняття арешту з майна, 13.03.2019 року гр. ОСОБА_7 мав можливості приховати, втратити, пошкодити, передати чи відчужити майно, що прокурор не посилався на наявність даних у підтвердження існування у вказаний вище період часу до моменту розгляду апеляційної скарги, перешкод для відчуження гр. ОСОБА_7 майна, про що вказується у клопотанні.

При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора та їх відхиленні колегія суддів враховує і те, що у даному кримінальному провадженні ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2018 року накладено арешт на вищевказане майно, що ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 13 березня 2019 року скасовано арешт накладений на базу відпочинку та асфальтобетонний завод, й продовжує діяти вказана вище ухвала про накладення арешту на магазин кіоск, що знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Базарна, 6.

З урахуванням наведеного, колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що визнання майна - бази відпочинку за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонного заводу за адресою с. Гудя, вул. Гевденя (вулиця Леніна), 1-Б (реєстраційний номер об`єкту 212) та магазин-кіоску за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту 212), речовим доказом, не може слугувати безумовною підставою для накладення на нього арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів також вважає, що призначення та проведення у кримінальному провадженні судово-економічної експертизи, також не може слугувати підставою для накладення арешту на базу відпочинку та асфальтобетонний завод.

На будь-які інші підстави в обґрунтування незаконності прийнятого рішення прокурор в апеляційній скарзі не посилався.

Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про
відмову в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000363, відомості про кримінальні правопорушення в якому 12.04.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 191 КК України кримінальних правопорушень, із забороною розпоряджатися ним, а саме, на базу відпочинку за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонний завод за адресою с. Гудя, вул. Гевденя (вулиця Леніна), 1-Б (реєстраційний номер об`єкту 212) та магазин-кіоск за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту 212) шляхом заборони розпорядження вказаним майном, які на праві власності належить гр. ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване судове рішення, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , шляхом заборони розпоряджатися ним, а саме: базу відпочинку, яка знаходиться у м. Виноградів, урочище «Виннички», 18 (реєстраційний номер об`єкту 212); асфальтобетонний завод, який знаходиться у с. Гудя, вул. Гевденя (Леніна), 1-Б (реєстраційний номер 212); магазин-кіоск, який знаходиться у м. Виноградів, вул. Базарна, 5 (реєстраційний номер 212), - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: