ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1356/19 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 645/3117/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
представника власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме: квартири АДРЕСА_1 , із забороною її відчуження, розпорядження та користування у будь-який спосіб. Слідчий суддя посилався на те, що прокурором не доведено необхідності такого арешту та що існують обставини, які підтверджують, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до втрати майна, що в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Прокурор не погодилася з таким рішенням слідчого судді та подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на вилучене майно з забороною відчуження, розпорядження, користування квартирою у будь-який спосіб та направити ухвалу для виконання до Департаменту реєстрації Харківської міської ради для виконання. В апеляційній скарзі її автор зазначає, що прокурор взагалі не був повідомлений про дату, час та місце розгляду судом клопотання про арешт майна. Копія ухвали слідчого судді надійшла до прокуратури лише 24.07.2019 року та була доведена до відома процесуального керівника 25.07.2019 року, таким чином клопотання в порушення вимог КПК України було розглянуто без участі прокурора, чим недотримано положення ст. 22 КПК України. Прокурор посилається на те, що 13.12.2007 року ОСОБА_8 уклав іпотечний договір з ПАТ «Укрсоцбанк» строком до 10.12.2014 року, вказаний кредит був виплачений за два роки. 08.05.2019 року невідомі чоловіки, які представилися працівниками АТ «Укрсоцбанк» змінили замки на вхідних дверях квартири і повідомили, що квартира родині ОСОБА_9 не належить. 03.06.2019 року АТ «Укрсоцбанк» продав вищевказану квартиру ОСОБА_10 , речі ОСОБА_9 , які знаходилися в квартирі були вивезені працівниками банку на склад АТ «Укрсоцбанк». З метою недопущення подальшого продажу нерухомого майна, збереження його як речового доказу, з метою забезпечення відшкодування шкоди було подано клопотання про його арешт. 30.05.2019 року суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова було винесено ухвалу в порядку цивільного судочинства про заборону вчиняти дії направлені на відчуження квартири, не зважаючи на це рішення АТ «Укрсоцбанк» передав квартиру у власність третьої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку представника власника майна, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора виходячи з наступного: З клопотання прокурора вбачається, що в провадженні Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури № 3 перебувають матеріали кримінального провадження № 0001263 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені на підставі ухвали слідчого судді за заявою ОСОБА_8 про те, що 08.05.2019 року близько 12.30 години невідомі, представившись працівниками «Укрсоцбанку», незаконно проникли до квартири ОСОБА_8 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де змінили вхідні замки на власні та незаконно заволоділи квартирою заявника.
Прокурор, посилаючись на необхідність збереження квартири як речового доказу та з метою відшкодування шкоди у кримінальному провадженні просив накласти на неї арешт. В обгрунтування ризику можливого відчуження квартири у клопотанні зазначено, що 03.06.2019 року, не зважаючи на прийняте судом рішення від 30.05.2019 року про заборону вчиняти дії направлені на відчуження цієї квартири, банком було продано квартиру ОСОБА_10 .
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Слідчим суддею, з висновком якого погоджується апеляційний суд, не встановлено підстав для задоволення клопотання прокурора. Зокрема, безпідставним в обгрунтування вимог клопотання є посилання у його змісті на необхідність забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт в такому випадку накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. В кримінальному провадженні осіб з таким процесуальним статусом на час звернення із клопотанням не було, що виключає можливість накладення арешту на майно з цієї підстави. Як вбачається з матеріалів клопотання, та зазначено вище, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за ч. 1 ст. 162 КК України. Диспозиція вказаної статті передбачає кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян. З урахуванням такої кваліфікації кримінального правопорушення та тієї обставини, що квартира належить іншій особі, а саме ОСОБА_10 , у клопотанні не обгрунтовано яким саме критеріям речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України, відповідає вказана квартира, чи визнана вона речовим доказом у кримінальному провадженні, та з яких підстав.
Крім того матеріали справи свідчать про те, що судовим рішенням у цивільній справі від 30.05.2019 року було частково задоволено заяву ОСОБА_8 про вжиття заходів забезпечення позову та заборонено вчиняти дії, направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.06.2019 року квартира за вказаною адресою, яка на той час перебувала у власності АТ «Укрсоцбанк», була на підставі договору-купівлі продажу відчужена ОСОБА_10 . Разом з тим, слід зазначити, що у витягу станом на день укладення цього договору не було зазначено про наявність будь-яких обтяжень чи заборон щодо цієї квартири. Лише 20.06.2019 року на підставі ухвали суду від 30.05.2019 року в реєстр були внесені дані про заборону відчуження квартири за вказаною адресою, і на даний час це обтяження існує. Таким чином, квартира була відчужена банком до внесення до реєстру інформації про обтяження, і на даний час вже існує заборона на відчуження цієї квартири, що унеможливлює настання ризику передачі її третім особам. За таких обставин прокурором не доведено ризиків можливого подальшого відчуження квартири, враховуючи, що в реєстрі вже є відомості про неможливість вчинення дій, спрямованих на її відчуження. З огляду на те, що на даний час існує ухвала суду від 30.05.2019 року про заборону вчинення дій, направлених на відчуження квартири, інформації про скасування якої не було повідомлено апеляційному суду, відповідні відомості внесені до державного реєстру, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення клопотання прокурора. Щодо апеляційних доводів про неповідомлення прокурора про дату розгляду клопотання про арешт майна колегія суддів відмічає, що відповідно до змісту телефнограми, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 43), прокурор ОСОБА_6 була повідомленна у телефонному режимі про дату та час розгляду клопотання. Враховуючи зазначене вище, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення. Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, залишити без змін. Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді