Ухвала
Іменем України

25 липня 2019 року

м. Київ
Справа № 563/1509/17
Провадження № 51-3229 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від

25 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000457,
встановив:
За вироком Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня

2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у селі Великі Межирічі Корецького району Рівненської області, проживає на АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Корецького районного суду Рівненської області від 27 лютого 2013 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2016 на підставі ст. 81 КК звільненого умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 (один) рік 7 (сім) місяців та 6 (шість) днів,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корецького районного суду Рівненської області від 27 лютого 2013 року

та визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком

на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Прийнято рішенні щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він

26 листопада 2017 року близько 23 години шляхом вільного доступу проник

на територію господарства ОСОБА_6 , що знаходиться на

АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав

10 літрів спирту та дві пляшки алкогольного напою «Маренго», завдавши матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 840 (вісімсот сорок) гривень.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Не погодившись із постановленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями, його захисник адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня

2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість. Вказує на неврахування судами всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме наявності на утриманні вісьмох неповнолітніх дітей що, на його думку, є підставою для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК. Виправлення ОСОБА_5 вважає можливим без відбування покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином, дані про особу винного, який визнав вину, розкаявся

у вчиненому, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, разом з тим, будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, натомість, у період умовно-дострокового звільнення за попередніми вироком, вчинив новий умисний корисливий злочин.
Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і ті, на які захисник послався у касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі

на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми, а також

на підставі ч. 4 ст. 71 КК приєднав лише 1 місяць невідбутого покарання

за попереднім вироком.
Підстав для пом`якшення покарання із застосуванням ст. 69 КК колегія суддів

не вбачає. Посилання захисника на неврахування судом наявності на утриманні вісьмох неповнолітніх дітей є безпідставними. Вказана обставина не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинено злочину, оскільки предметом крадіжки в даному випадку являється не їжа чи інші необхідні для задоволення потреб дітей речі, а алкогольні напої, які ОСОБА_5 викрав для власного вживання.
Необґрунтованими є й доводи захисника про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК.

Так, згідно приписів ст. 75 КК при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження

за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи, що засуджений вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Отже, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та доданих

до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно

з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2018 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від

25 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3