Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/210/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2019 року, якою стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка, Олександрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, не працюючого, маючого інвалідність 2 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 31 день, тобто до 20 години 45 хвилин 17 червня 2019 року, без права внесення застави,
ВСТАНОВИВ:
Начальник СВ Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді із клопотанням погодженого прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що нею здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, №0000134 яке внесене 17.02.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме вчинення закінченого замаху на вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

17.02.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.02.2019 року залишено без змін ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 20 год. 45 хв. 16 лютого 2019 року до 20 год. 45 хв. 16 квітня 2019 року.

Постановою керівника Кіровоградської місцевої прокуратури від 11.04.2019 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №000134 до трьох місяців - 17.05.2019 року, а ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16.05.2019 року продовжено строк досудового розслідування до чотирьох місяців - до 17.06.2019 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.04.2019 року підозрюваному ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на тридцять два дні, тобто до 20 год. 45 хв. 17 травня 2019 року, у межах продовженого строку досудового розслідування.

Посилаючись на те, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до 4-х місяців, тобто до 17.06.2019 року, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, відносно неповнолітньої особи, у зв`язку з чим начальник СВ Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області просила задовольнити клопотання.

За наслідком розгляду клопотання начальника СВ Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 , ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2019 року, дане клопотання задоволено та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 31 день, тобто до 20 години 45 хвилин 17 червня 2019 року, без права внесення застави.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання обравши відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторона захисту під час розгляду клопотання слідчого вказувала на те, що підзахисному повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 15 КК України, тобто закінченого замаху на вбивство.

В свою чергу згідно ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так в дійсності санкція ч. 1 ст. 115 КК України, передбачає відповідальність позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Отже, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обов`язково має враховувати тяжкість покарання, що загрожує, то в даному випадку ОСОБА_8 можлива максимальна величина покарання - 10 років, тобто дві третини визначеної ч. 1 ст. 115 КК України.

В зв`язку з чим захисник вважає, що висновок слідчого судді про підозру тяжкості злочину є таким що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України.

Проте, вищезазначеним доводам сторони захисту оскаржувана ухала слідчого судді не містить в собі жодних мотивів на їх спростування, а отже така ухвала є необґрунтованою та невмотивованою.

Також, сторона захисту звертала увагу слідчого судді на наявність та відсутність кваліфікуючих ознак відповідного злочину, обґрунтовану підозру, в наявності яких сторона кримінального провадження повинна довести перед судом, оскільки, випадки неправильної кваліфікації кримінального правопорушення є фактично не доведенням вчинення особою кримінального правопорушення, при якому у задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.

Захисник вважає, що враховуючи встановлені органом досудового розслідування обставини справи, дають можливість у даному випадку, «обґрунтовану підозру» вважати необґрунтованою, оскільки у ОСОБА_8 не було та не могло бути умислу на позбавлення життя потерпілого.

На думку захисника також у даному випадку слідчим в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, не підтверджено факту необхідності продовження застосування саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, більш того, що саме такий вид є винятковим.

До того ж звертає увагу суду апеляційної інстанції, що поза увагою слідчого судді залишився прямий обов`язок сторони обвинувачення довести з посиланням на відповідні докази, що в даному випадку має місце недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України).

Аналіз зазначених під час розгляду клопотання доводів сторони захисту свідчить про те, що слідчий суддя мав би ретельно перевіряти інформацію, яка надається слідчими щодо продовження застосування запобіжного заходу, проте цього не було зроблено навіть за наявності беззаперечних доводів сторони захисту.

Також захисник вважає, що жодного з ризиків визначених ст. 177 КПК України, не існує, оскільки у слідчого судді не було законних підстав вважати, що ОСОБА_8 може переховувався від суду чи органів досудового розслідування, та його попередня поведінка свідчить про інше.

Оскільки, доводи сторони обвинувачення про те, що підозрюваний залишив місце події не є належним тому, що він має намір надалі переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, адже цьому є цілком логічне та послідовне пояснення.

Так за показами очевидців та поясненнями підозрюваного і цього не спростовано стороною обвинувачення, а навпаки підтверджується, що за інкримінованих обставин у повідомленні про підозру вказано «... виник конфлікт з неповнолітніми особами....», за наслідками якого ОСОБА_8 прийнято цілком обґрунтоване рішення зберегти як своє життя, здоров`я так і свої близьких, тобто не відомо яким чином могло бути завершення конфліктної ситуації в разі, якщо учасник залишився б на місці події.

Також захисник вважає, що слідчим суддею не враховано спростувань сторони захисту, що підозрюваний має постійне та зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, що власне свідчить про його намір перебувати виключно за однією адресою, тобто доводи слідчого спростовано належним чином із відповідним тому підтвердженням.

З приводу доводів того, що ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, також є жодним чином не підтвердженим.

А слідчим суддею в свою чергу не враховано доводів слідчого відображених у клопотанні про те, що метою продовження строку досудового розслідування є зокрема необхідність відкриття сторонам зібраних матеріалів кримінального провадження, тобто сторона обвинувачення не вказувала про потребу у збиранні нових доказів, більш того зазначені докази перебувають в розпорядженні сторони обвинувачення, що власне виключає їх знищення чи пошкодження.

Також захисник вказує на безпідставність доводів, слідчого, котрі також були залишені слідчим суддею без належної тому уваги, це те, що однією з потреб для продовження строку досудового розслідування є необхідність проведення психологічної експертизи підозрюваного за клопотанням сторони захисту. Річ у тім, що так в дійсності 09.04.2019 р. слідчим суддею постановлено відповідну ухвалу згідно якої задоволено клопотання захисника та призначено відповідну експертизу, при цьому слідчим суддею вирішено, що за наслідками цієї експертизи, висновок - видати стороні захисту.

Проте, вищезазначена обставина жодним чином не може бути перешкодою для завершення досудового розслідування та як наслідок одним із мотивів у продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.

При цьому під час розгляду даного клопотання, слідчий на питання захисника повідомила слідчому судді, що жоден із уже встановлених та допитаних свідків не звертався з приводу побоювань за можливий тиск з боку підозрюваного, що як наслідок свідчить про безпідставне твердження як слідчого так і висновки слідчого судці.

Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , він також він не збирається, і протилежному немає жодних доказів, тим паче, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, що власне встановлено як слідчим так і слідчим суддею, тобто особа не має схильності до вчинення злочинів.

Разом з цим сторона захисту зверталась особлива увага слідчого судді, що за весь період дії попереднього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий жодного разу не здійснив допиту підозрюваного після того, як 17.02.2019 р. йому повідомлено про підозру та відразу після чого ОСОБА_8 скористався своїм правом передбаченим ст. 63 Конституцією України, при цьому, що надалі він надавав свої пояснення як слідчому судді під час обрання йому запобіжного заходу - 19.02.2019 р. так і під час апеляційного перегляду ухвали судом апеляційної інстанції.

Тобто зі спливом двох місяців у слідчого не виникло бажання у допиті підозрюваного, що власне свідчить про не об`єктивність досудового розслідування та грубого порушення вимог ст. ст. 9, 94 КПК України.

Захисник наголошує на тому, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри і слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Проте, слідчим під час звернення до слідчого судді не дотримано ряду норм кримінального процесуального кодексу України, а тому як наслідок вбачаються всі підстави для відмови в задоволенні клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, стороною обвинувачення не доведено належними та достатніми доказами наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, тому як наслідок така ухвала підлягає обов`язковому скасуванню.

Окрім цього, захисник наголошує на тому, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, перебуває у шлюбних відносинах, на утриманні має неповнолітню дочку, являється інвалідом другої групи, а також має тривалий розлад здоров`я, окрім цього має житло в якому зареєстрований та проживає, за місцем проживання характеризується позитивно.

Всі вищезазначені обставини документально підтверджені стороною захисту, однак слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі взагалі не враховані.

Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування запобіжного заходу - тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_8 не має наміру перешкоджати встановленню фактичних обставин справи, тиск на учасників провадження не здійснював та не здійснюватиме, жодним чином не впливає на хід досудового розслідування, яке в свою чергу станом на сьогодні перебуває на фінальному етапі.

Заслухавши суддю доповідача, в дебатах захисника - адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.199 КПК України, котрими регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Як вказано в ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Слідчий суддя продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, який був продовжений до 17 червня 2019 року ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду від 16 травня 2019 року.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу підозрюваному, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні замаху на умисний особливо тяжкий злочин, який посягає на найвищі соціальні цінності, як недоторканість життя та здоров`я неповнолітнього потерпілого, від якого настали тяжкі наслідки, а саме потерпілий перебував на тривалому лікуванні, переніс декілька оперативних втручань, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Також слідчий суддя зазначив, що дії підозрюваного визначаються особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь підготовленого знаряддя злочину та нездатністю врегульовувати конфлікти мирним шляхом. При цьому підозрюваний залишив місце події, з показань свідків та потерпілого, долучених до справи, вбачається, що останній намагався вплинути на їх поведінку та поведінку власної доньки і дружини під час події, які на даний час не допитані, що зважаючи на зміст висунутої підозри у вчиненні замаху на умисний особливо тяжкий злочин, дає підстави вважати із достатньої вірогідністю, що підозрюваний намагатиметься вчинити дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню шляхом переховування, впливу на неповнолітніх свідків та потерпілого, приховування і знищення доказів та у тому числі, можливості вчинення іншого правопорушення стосовно інших осіб. Наведене підтверджує заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та спростовує протилежні доводи сторони захисту.

Таким чином, відсутні належні об`єктивні і допустимі докази про зменшення або відсутність ризиків передбачених у пунктах 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Не зменшились і ризики неналежної процесуальної поведінки з боку підозрюваного, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, суспільну важливість об`єктів посягання, характер та обставини протиправних дій, в яких він підозрюється.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України, та у разі визнання його вини передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Колегія суддів відмічає, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, в долучених до клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні замаху на умисний особливо тяжкий злочин, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України. Ризики заявлені ініціатором клопотання передбачених у пунктах 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення наразі не зникли та не зменшилися.

Крім того, слідчий, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України, виклав обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного під вартою.

Так, наразі є необхідність проведення великого обсягу слідчих (процесуальних) дій, отримання висновків експертів, тобто не виконані призначені судові експертизи, результати яких мають доказове значення. Після надходження даних висновків потрібен певний час для їх аналізу, подальшого виконання, тощо.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання слідчого, погоджене прокурором, відповідає вимогам зазначеної статті та містить доводи, що підтверджують обґрунтованість повідомленої підозри і відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею була розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України).

Обґрунтованість підозри оголошеної ОСОБА_8 була неодноразово перевірена при застосуванні та продовженні стосовно нього строків запобіжних заходів та підтверджується змістом наданих суду матеріалів клопотання.

Судова колегія приймає до уваги практику Європейського Суду з прав людини, що наведена в чисельних рішеннях («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), відповідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Ризики, передбачені п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на даний час не зменшилися. Доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного родини, постійного місця проживання та те, що він є інвалідом ІІ групи не мінімізують встановлених ризиків, оскільки встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у замаху на умисний особливо тяжкий злочин, вчиненого відносно неповнолітнього, що тільки збільшує суспільний вплив на підозрюваного, що на даний момент тільки підтверджує доводи про його антисоціальну поведінку та навпаки збільшує ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, необхідність проведення слідчих-процесуальних дій, закінчення проведення судових експертиз, складність кримінального провадження, колегія суддів приймає до уваги обґрунтування сторони обвинувачення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи необхідність у продовженні строку досудового розслідування для завершення всіх слідчих дій, колегія суддів, з огляду на ризики, які продовжують існувати, вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо наявності підстав для задоволення клопотання слідчого. З плином часу встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшилися, обсяг підозри, повідомленої ОСОБА_8 не зменшився, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника підозрюваного.

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, завершення всіх слідчих та процесуальних дій продовження строку тримання під вартою є необхідним.

Доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, а отже і відсутності підстав продовження строку дії запобіжного заходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки по-перше дані ризики не зменшились та не перестали існувати, а по-друге, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Апеляційні доводи захисника про те, що за час досудового розслідування слідчий жодного разу не допитав підозрюваного, не спростовує висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри та наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 . Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що після того, як ОСОБА_8 скористався своїм правом визначеним ст. 63 Конституції України, ні сам підозрюваний ні його захисник не звертались до слідчого з клопотанням про бажання підозрюваного надати пояснення з приводу оголошеної підозри.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що по кримінальному провадженню потрібно отримати лише висновки експертизи та виконання вимог ст. 290 КПК України з огляду на що достатнім буде і застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги. ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за підозрою у вчиненні замаху на особливо тяжкий злочин, проте, обґрунтовані підстави для зміни запобіжного заходу в судовому засіданні стороною захисту не надано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу слідчого судді залишає без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2019 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 31 день, тобто до 20 години 45 хвилин 17 червня 2019 року, без права внесення застави, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2