Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/731/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , депутат Кіровоградської обласної ради, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 03 січня 2020 року включно
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та постановити нову, якою змінити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що рішення суду є не обґрунтованим та не вмотивованим. Вказує, що ОСОБА_7 є депутатом Кіровоградської обласної Ради, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - 2012 та 2014 років народження, одружений та має постійне місце проживання. На його утриманні знаходяться його батьки пенсіонери, один з яких є інвалідом 3 групи, батьки не заперечують проти надання наявного у них на праві власності домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом. Вказані обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого. Крім того, судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, займається суспільно-корисною працею. З урахуванням того, що ОСОБА_7 вже майже два роки утримується під вартою, вважає за можливе змінити запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт.
У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР 13.05.2017 за № 0001418 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 щодо ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.01.2020.
Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскарженні судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема, вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК, ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру та інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 392 КПК України, регламентовано, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 листопада 2019 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, а саме до 03 січня 2020 року, постановлена під час судового розгляду кримінального провадження, отже, окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Разом з цим, рішення Конституційного суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Цим же рішенням Конституційний Суд зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме права інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини, пункт 2 резолютивної частини).

Конституційний Суд приймаючи рішення не зазначив про втрату чинності ч. 2 ст. 392 КПК України, як не конституційної, а визнав неконституційним відсутність норми про апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, та зобов`язав законодавця впровадити відповідне нормативне регулювання.

На даний час нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, не приведене законодавцем у відповідність із Конституцією України та рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року і вказана норма закону залишається чинною у викладеній вище редакції, якою встановлено обмеження на апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, тобто відсутній процесуально визначений порядок прийняття та розгляду зазначеної категорії проваджень.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України прийняття законів України належить виключно до повноважень Верховної Ради України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, за відсутності спеціальних норм, які чітко визначають порядок, строки апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження, процедури апеляційного розгляду цих скарг, апеляційний суд за відсутності нормативно - правового регулювання не має повноважень щодо розгляду апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового розгляду кримінального провадження.
Водночас, необхідно зауважити, що якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 439/1271/17; постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 180/210/17).
Цей висновок ґрунтується на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України.
Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23 січня 2019 року у справі № 738/1482/16-к).
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019, якою щодо ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу слід закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019, якою щодо ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу закрити.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4