Справа № 357/4572/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за № 0000767 від 15.04.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, одруженої, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

потерпіла: ОСОБА_5 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_6 ,

обвинувачена: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що 08.03.2019 приблизно о 04.00 годині ОСОБА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно нанесла приблизно п`ять ударів кулаком правої руки у ліве око ОСОБА_5 .

Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді розчавлення лівого очного яблука з ушкодженням його внутрішніх оболонок та подальшою енуклеацією, синець на повіках лівого око, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 належить кваліфікувати за статтею 121 ч. 1 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу.

Докази на підтвердження встановлення судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої, яка будучи допитана в судовому засіданні свою вину визнала повністю, щиро розкаялась, підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема вона пояснила, що 08.03.2019 приблизно о 04.00 годині до себе в гості за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 запросила її подруга та сусідка ОСОБА_5 , з якою стали розпивати спиртні напої, під час вживання спиртних напоїв між останніми раптово виникли неприязні відносини, внаслідок чого ОСОБА_5 почала виганяти ОСОБА_3 зі своєї квартира та нанесла їй декілька ударів ногами в область спини, від яких ОСОБА_3 відчула нестримний біль та нанесла ОСОБА_5 не менш п`яти ударів кулаком правої руки в обличчя, а саме в ліво око, від чого у останній на обличчі з носа виступила кров. Після чого ОСОБА_3 для того щоб зупинити кров, взяла рушник, намочила його та приклала його ОСОБА_5 на обличчя та попрямувала до себе додому. Просила суворо не карати, щиро каялася у вчиненому, декілька разів просила пробачення у потерпілої, наполягала, щоб остання дозволила їй взяти участь у відшкодуванні витрат, пов`язаних з лікуванням.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні також не оспорювала фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення просила призначити покарання на розсуд суду, але обвинувачену не пробачить, цивільний позов не завляла.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило втрату будь-якого органу.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона не судима, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває під диспансерним наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2017, офіційно не працевлаштована, не має законного джерела заробітку, на життя заробляє стихійними заробітками, одружена, не має утриманців, а також має постійне місце проживання, що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілої; відношення обвинуваченої до вчиненого, яка під час судового засідання неодноразово просила пробачення у потерпілої, щиро каялась, її поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі, однак з урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до неї ст. 75 КК України.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме речові докази по кримінальному провадженню,

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати виннною у пред`явленому обвинуваченні по ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі, а саме змиви речовини бурого кольору на марлевої тканини, які зберігаються в камері схову Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили, знищити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1