У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0001932 матеріали за апеляційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2019 року, якою відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 22.11.2019 р. включно
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8
захисники: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачені: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
перекладач: ОСОБА_12 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах просять скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2019 року та постановити нову ухвалу, якою змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який альтернативний запобіжний захід.
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/992/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_13
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 22.11.2019 р. включно.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Обвинувачені вважають, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки судом міг бути застосований більш м`який вид запобіжного заходу.
Зазначають, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Окрім того, вважають, що порушуються їх права на захист, оскільки вони погано розуміють українську мову.
Також, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стверджують, що суддею безпідставно не враховано, що вони мають незадовільний стан здоров`я.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , мотивуючи свою позицію тим, що заявлені ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинувачених запобіжних заходів не зменшились, а також тяжкістю злочинів, які їм інкримінуються.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинувачених такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, вони не зменшились та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 30.09.2019 р.
Даний висновок апелянтами не оспорювався.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , раніше судимі за вчинення корисних злочинів проти власності, обвинувачуються у вчинені багатоепізодного особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання понад 10 років позбавлення волі.
До затримання обвинувачені ніде не працювали, а отже не мали постійного та стабільного джерела прибутку.
Всі дані щодо обвинувачених в сукупності свідчить про відсутність у них стійких соціальних зв`язків.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, та свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянтів відносно того, що судом міг бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.

Що стосується твердження обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно безпідставності неврахування судом їх незадовільного стану здоров`я, то судом першої інстанції з даного питання було зазначено, що у справі відсутні дані про те, що стан здоров`я обвинувачених перешкоджає перебуванню ними у місці попереднього ув`язнення.

Також, колегія зазначає, що посилання апелянтів на незадовільний стан здоров`я не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати їм запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в умовах тримання в СІЗО обвинувачені не позбавлені можливості отримувати належне лікування своїх захворювань.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку. Таких даних не надано також і апеляційному суду.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання ризикам, які наявні та не зменшились на даний час, апеляційний суд погоджується із висновком cуду першої інстанції про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим для забезпечення виконання ними процесуальних обов`язків і інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у вчиненні злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2019 року, якою їм продовжено строк тримання під вартою до 22.11.2019 р. - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: