Справа № 297/2353/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2019 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючогоь судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Берегово кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000768 від 22.09.2018 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

встановив:

В провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області заходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000768 від 22.09.2018 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання протоколу обшуку від 21 вересня 2018 року недопустимим доказом, мотивуючи таке тим, що такий не відповідає вимогам КПК України в частині отримання доказу, оскільки обшук за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 проведено із грубим порушенням права на захист останнього, так як його підзахисному ОСОБА_5 не були роз"яснені його права та обов"язки, передбачені ч. 3 ст. 233 КПК України. Крім того, всупереч вимог ч. 2 ст. 236 КПК України, копія ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук житла, слідчим перед початком обшуку ОСОБА_5 надана не була та копія протоколу обшуку особі, в якої проводився обшук ОСОБА_5 вручена не була. Також, під час обшуку був порушений порядок проведення такого, оскільки спецпакет в який було поміщено вилучені в ході обшуку наркотичні засоби не було опечатано та залишено на подвір"ї і таке ставить під сумнів реальну вагу наркотичного засобу, оскільки відеофіксація проведення обшуку була зупинена до його опечатування.

Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні клопотання про визнання протоколу обшуку від 21 вересня 2018 року недопустимим доказом, вважаючи таке безпідставним, та пояснила, що суд не вправі цього робити. Крім того, ствердила, що обшук, який проводився за місцем проживання ОСОБА_5 21 вересня 2018 року проведений з додержанням вимог КПКт України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив його задоволити.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, з огляду на положення ст. ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.

Згідно ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Суд вважає, що стороною захисту не було доведено очевидну недопустимість доказу.

Крім того, суд враховує, що згідно вимог ст. 89 КПК України, суд вправі вирішити питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним вирішити питання щодо допустимості вищевказаного доказу, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, під час його оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 87, 94, 371- 372 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання протоколу обшуку від 21 вересня 2018 року недопустимим доказом відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6