Справа № 445/143/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2019 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурорів ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселище Золочівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ-ї групи, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ОСОБА_4 , 04 червня 2017 року, приблизно о 11 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки "Nissan Note", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі Львів-Тернопіль, у напрямку до м. Тернополя, при проїзді ділянки вказаної автодороги у районі 34 км + 80 м, поблизу с. Куровичі Золочівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Р. 1 п.п. 1.5,1.10 ( у частині визначення термінів "дорожня обстановка", "дорожні умови", "безпечна швидкість", "безпечна дистанція", "небезпека для руху"); Р.2 п.п. 2.3 б), д); Р. 10. П. 10.1; Р. 12 п.п. 12.1, 12.3; Р. 13 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що він під час руху вказаним транспортним засобом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з урахуванням дорожньої обстановки не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати таким, не дотримуючись безпечної дистанції, з моменту настання об`єктивної можливості виявити на смузі руху перешкоду у вигляді автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_6 , який здійснював маневр повороту ліворуч, маючи технічну можливість уникнути зіткнення, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним автомобіля, що призвело до зіткнення його автомобіля із задньою лівою частиною автомобіля "Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_2 . У результаті описаного зіткнення пасажир автомобіля "Nissan Note", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 197/2017 від 16.06.2017 у ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом лобної кістки зліва, з поширенням на основу черепа, забій головного мозку середнього ступеню важкості, епідуральний крововилив лобної ділянки зліва, травматичний розрив селезінки з масивним крововиливом у черевну порожнину, закритий перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя у момент заподіяння.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю зазначив, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, у вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати. Також обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про звільнення його від призначеного покарання на підставі п. "Г" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Потерпіла ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить судовий розгляд справи проводити без її участі. Проти застосування амністії до ОСОБА_4 не заперечує.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та потерпіла також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення доведена повністю, кваліфікація його неправомірних дій за ч.2 ст.286 КК України є правильною, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тяжке тілесне ушкодження
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини, які пом`якшують його покарання, та обставини, які обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пенсіонер, інвалід ІІІ-ї групи.
З огляду на вказане, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Водночас, зважаючи на вищевказані обставини, враховуючи позицію потерпілої, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.
Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«Г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов?язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п."г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоровя України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
З долучених до матеріалів кримінального провадження, а саме з Довідки серії ЛВА-1 № 465450 від 12.10.10, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 , визнаний особою з інвалідністю третьої групи. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 04.06.2017 тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 , поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, цивільний позов не заявлявся, витрати понесені державою на проведення експертиз в межах кримінального провадження слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави.
Керуючись ст.ст.85, 86 КК України, ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 100,349, 368-371, 373- 374 КПК України, суд -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавленням його права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі пункту «Г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 1237,00 грн. (одну тисячу двісті тридцять сім гривень 00 копійок) витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи № 1/609 від 20.06.2017 року, що була проведена Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 1237,00 грн. (одну тисячу двісті тридцять сім гривень 00 копійок) витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи № 1/610 від 20.06.2017 року, що була проведена Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 1237,00 грн. (одну тисячу двісті тридцять сім гривень 00 копійок) витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи № 1/608 від 20.07.2017 року, що була проведена Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 1237,00 грн. (одну тисячу двісті тридцять сім гривень 00 копійок) витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи № 1/1253 від 15.10.2017 року, що була проведена Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України.
Речові докази:
- автомобіль марки "Nissan Note" р.н. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_4 , повернути - ОСОБА_4 .
- автомобіль марки "Volkswagen Transporter" р.н. НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_7 , повернути - ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Суддя ОСОБА_1