Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

1 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000944 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року

за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу в сумі 850 гривень;

2) вироком Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року

за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі

ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

_____________________________________

Справа № 11-кп/824/2311/2019
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року, і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 змінити з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, за якою призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини статті, та на підставі ст.71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання невідбуту частину покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року, призначити покарання за сукупністю вироків.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і що жоден з доказів, на які містяться посилання у вироку, не доводить умисел його підзахисного на вбивство ОСОБА_9 . Так, обвинувачений не заперечував, що, дійсно, душив потерпілого зашморгом, а коли зашморг порвався, то між ними зав`язалася бійка, під час якої ОСОБА_7 завдавав ОСОБА_9 удари ножем у голову, однак робив це з метою налякати останнього, щоб той припинив переслідування. Свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_7 не висловлював наміру вбити потерпілого, що в автомобілі відбулася бійка, під час якої потерпілий та обвинувачений завдавали удари один одному, і ОСОБА_7 спричинив ножові поранення ОСОБА_9 .

Звертає увагу на те, що в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_9 повідомив про нанесення йому наглядно знайомим на ім`я ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а згідно з висновком судово-медичної експертизи № 254 від 01.02.2018 спричинення виявлених тілесних ушкоджень не супроводжувалось розвитком явищ, небезпечних для життя, і наявні у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до легких та легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Отже, спричинення легких тілесних ушкоджень, які самі по собі не здатні потягти смерть потерпілого, і те, що він залишився живий, не вказує, що ОСОБА_7 бажав настання смерті ОСОБА_9 .

Що стосується протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 , потерпілого та свідка ОСОБА_10 , то їх зміст не відповідає вимогам ч.3 ст.104, ч.6 ст.240 КПК України, оскільки в них відсутня описова частина, виклад умов та результатів слідчих експериментів. Законодавець згідно з ч.2 ст.104 КПК України дозволяє не вносити в протокол текст показань лише за умови, що за допомогою технічних засобів фіксується допит і жоден з учасників не наполягає на цьому. Враховуючи те, що ці положення закону не поширюються на процесуальне оформлення слідчого експерименту, протоколи слідчих експериментів, як вказує захисник, складені без дотримання вимог кримінального процесуального закону, дані в них є недопустимими доказами, а тому суд не міг посилатися на них у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі стверджує, що суд взяв до уваги неправдиві показання потерпілого і не врахував його та свідка показання, які доводять, що він невинуватий в інкримінованому йому злочині.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги і просив їх задовольнити; доводи обвинуваченого, який в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги захисника стосовно зміни правової кваліфікації його дій; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_9 за наступних обставин.

29 січня 2018 року близько 9 години 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на вбивство ОСОБА_9 , у гіпермаркеті Епіцентр за адресою: м. Київ, пр-т Григоренка, 40, придбав металевий трос та дерев`яний брусок з метою виготовлення знаряддя злочину, з яких у подальшому виготовив предмет для удушення (зашморг).
30 січня 2018 року близько 2 години ОСОБА_7 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля Daewoo Lanos д/н НОМЕР_1 за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 6-а, разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , які знаходилися на передніх сидіннях, з метою протиправного позбавлення життя останнього, на ґрунті неприязних відносин, дістав з кишені заздалегідь приготовлений зашморг, який накинув на шию ОСОБА_9 , будучи позаду нього, та став здушувати потерпілому шию.
Однак зашморг з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , порвався, після чого він, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, побачивши на задньому сидінні автомобіля ніж господарсько-побутового призначення, взяв його в праву руку і завдав ним 21 удар в область голови та верхньої частини тулуба ОСОБА_9 , тобто місце розташування життєво важливих органів, від яких потерпілий захищався руками. Вказаними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді подряпин та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді різаних ран, при цьому виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки від отриманий тілесних ушкоджень смерть потерпілого не настала і ОСОБА_10 витягнув ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з автомобіля.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

В апеляційних скаргах не оспорюється та обставина, що ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь підготовленого зашморгу душив ОСОБА_9 , і коли зашморг порвався, завдав потерпілому 21 удар ножем в область голови та верхньої частини тулуба, заподіявши легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Однак доводи сторони захисту про те, що умислу на вбивство ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не мав, а тому його дії належить кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, є неспроможними і суперечать наявним доказам.

Судом першої інстанції були належним чином досліджені та перевірені показання потерпілого, свідка ОСОБА_10 , які правильно покладені в основу вироку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачений був винен йому приблизно 3 тисячі доларів США. У той вечір ОСОБА_7 зателефонував йому та повідомив, що гроші привезе їх спільний знайомий ОСОБА_10 . У домовлений час він вийшов та сів в автомобіль на переднє пасажирське сидіння. В момент, коли в автомобілі знаходилися він, ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , який сидів на задньому сидінні, останній накинув йому на шию невідомий предмет та почав душити. Через певний проміжок часу, коли він намагався звільнитись, вказаний предмет обірвався та йому вдалося вирватись. Після цього він повернувся до обвинуваченого та намагався з`ясувати, що відбувається, однак той почав наносити йому хаотичні удари невідомим предметом, як пізніше виявилося, ножем, в область голови, в результаті чого у нього почалася кровотеча.

Крім того, відповідно до показань потерпілого, які не відображені у вироку, але зафіксовані на технічному носії, коли ОСОБА_10 витягнув його з автомобіля, він тримав ніж, який ОСОБА_10 викинув та на його прохання відвіз його в лікарню.

Свідок ОСОБА_10 показав, що вночі 30 січня 2018 року йому зателефонував обвинувачений та попросив підвезти до вул. Вишняківської, де повинен був зустрітися з ОСОБА_9 . Коли вони втрьох знаходились в автомобілі, ОСОБА_9 на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_7 на задньому сидінні, останній накинув на шию потерпілому якийсь предмет і почав душити. Однак через деякий час ОСОБА_9 звільнився, і між ним та обвинуваченим зав`язалася бійка. Щоб припинити ці дії, він витягнув потерпілого з автомобіля та побачив, що обличчя та руки у нього були в крові, після чого ОСОБА_9 попросив відвезти його в лікарню. Свідок не виключав, що у нього у автомобілі міг знаходитися ніж, показав, що ОСОБА_7 був винен потерпілому певну суму грошей і повідомляв йому про намір вбити ОСОБА_9 , щоб позбутися боргу та уникнути реалізації погроз на свою адресу, однак він сприймав це як жарт.

При цьому ОСОБА_10 вказував, що між ОСОБА_9 і ОСОБА_7 в автомобілі відбулося дві бійки. Перша коли потерпілий звільнився після того, як він чув звук удушення, і він їх розборонив, і друга під час руху, яку також припинив він, витягнувши обвинуваченого і потерпілого з автомобіля.

Показання потерпілого та свідка суд правильно взяв до уваги, оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, зокрема, з даними, що містяться у:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.01.2018, з якого вбачається, що ОСОБА_9 повідомив про спричинення йому 30.01.2018 близько 3 години наглядно знайомим на ім`я ОСОБА_11 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.88);

- протоколі огляду місця події від 30.01.2018, у відповідності з яким під час огляду земельної ділянки на з`їзді з вул. Вишняківської на пр-т М. Бажана в м. Києві на металевому відбійнику було виявлено металевий трос товщиною 4 мм, довжиною приблизно 45-50 см, один кінець якого прив`язаний до дерев`яного бруска та перемотаний скотчем, з іншої сторони трос обірваний (т.1 а.с.89-95);

- висновку експерта від 01.02.2018 № 254, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_9 у нього виявлені ушкодження: а) подряпини в лобній ділянці зліва 2, в ділянці надпереднісся зліва 1, в лівій виличній ділянці 2, на передній поверхні шиї зліва в середній третині 1, на передній поверхні лівого плеча у верхній третині 1, на зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині 1; б) різані рани в лобно-тім`яній ділянці зліва 1, в тім`яно-скроневій ділянці справа 2, на лівому крилі носу 1, в лівій виличній ділянці 2, на долонній поверхні правої кисті в проекції п`ясно-фалангового суглобу 1-го пальця 1 та в ділянці проксимальної фаланги 3-го пальця 1, на тильно-долонній поверхні нігтьової фаланги 4-го пальця 1, на задній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу 1, на заднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині 1, на передній поверхні лівого плечового суглобу 1 та лівого плеча у верхній третині 1.

Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок 21 (двадцятиоднократної) дії гострого (гострих) предмету (предметів), якому (яким) притаманні ріжучі властивості. Враховуючи наявну морфологію тілесних ушкоджень на момент проведення судово-медичного огляду та даних отриманої медичної документації, можна вважати спроможним строк їх утворення 30.01.2018. Спричинення виявлених тілесних ушкоджень не супроводжувалося розвитком явищ, небезпечних для життя.

Вказані в підпункті а) тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Кожне з вказаних у підпункті б) тілесних ушкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.1 а.с.97-102);

- протоколі слідчого експерименту від 01.02.2018, під час якого потерпілий ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , за участю статистів відтворив механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень та розповів про перебіг подій, які мали місце 30.01.2018 (т.1 а.с.111-112);

- протоколі слідчого експерименту від 01.02.2018 за участю свідка ОСОБА_10 , який на цьому ж місці відтворив обстановку і обставини подій, що мали місце 30.01.2018 між потерпілим і обвинуваченим. Крім того, свідок розповів, як ОСОБА_7 спочатку повідомив йому про намір підсипати потерпілому психотропні речовини, які впливають на пам`ять, щоб той забув про борг, а потім про намір вбити потерпілого, що він всерйоз не сприйняв (т.1 а.с.113-114);

- протоколі слідчого експерименту від 01.02.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_7 , який за вказаною раніше адресою відтворив механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та розповів про перебіг подій, які мали місце 30.01.2018, зокрема, показав, яким чином накинув зашморг на шию потерпілого та душив його, як завдавав удари ножем по голові та у верхню частину тіла ОСОБА_9 , при цьому зазначив, що мав намір саме вбити потерпілого для того, що уникнути реалізації погроз на його адресу та адресу його дівчини через наявність у нього боргових зобов`язань (т.1 а.с.119-120).

Показанням ОСОБА_7 про те, що умислу на вбивство потерпілого він не мав, застосовуючи зашморг, вирішив лише налякати ОСОБА_9 , який вимагав повернути борг, а коли зашморг порвався, і ОСОБА_9 став завдавати йому удари руками, то схопив предмет, яким виявився ніж, і захищаючись, наніс ним кілька ударів по голові та тулубу, суд першої інстанції дав оцінку у вироку.

Відповідно до показань обвинуваченого у нього з потерпілим був спільний бізнес, і через наявність у нього боргу перед ОСОБА_9 той вимагав повернути гроші, погрожував та навіть одного разу побив його. Також напередодні цих подій він дізнався від ОСОБА_10 , що потерпілий погрожував його дівчині. Тому вирішив налякати ОСОБА_9 , для чого купив у магазині Епіцентр металевий дріт і дерев`яний брусок, зробив з них зашморг і попросив ОСОБА_10 забрати потерпілого та привезти до нього під приводом повернення боргу. Знаходячись в автомобілі ОСОБА_10 на задньому сидінні, він накинув на шию ОСОБА_9 , який був на передньому сидінні, зашморг та почав його душити. Однак дріт був тонкий і зашморг порвався, після чого потерпілий повернувся до нього та почав наносити йому удари руками. Захищаючись, він схопив якийсь предмет та наніс ним кілька ударів ОСОБА_9 по голові та тулубу, після чого їх розтягнув ОСОБА_10 . Позбавляти життя потерпілого умислу не мав і ці дії вчинив виключно з метою налякати, щоб ОСОБА_9 не погрожував йому та його дівчині.

Свої висновки про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого суд обґрунтував наявністю між ними конфлікту, детально спланованими діями обвинуваченого, який під приводом повернення боргу організував зустріч з потерпілим, під час якої спочатку, використовуючи фактор несподіваності, душив ОСОБА_9 заздалегідь виготовленим ним зашморгом, а потім завдав 21 удар ножем у верхню частину тіла потерпілого, в тому числі в голову та шию, що переконливо свідчить про те, що обвинувачений усвідомлював, що від його дій може настати смерть потерпілого і бажав настання таких наслідків.

Отже, суд виходив із сукупності всіх обставин кримінального провадження, врахував мотив вчинення кримінального правопорушення, дії обвинуваченого, знаряддя злочину, кількість та локалізацію спричинених потерпілому поранень, і правильно відкинув показання обвинуваченого, розцінивши їх як позицію захисту.

Висловлюючи доводи на підтримку апеляційних скарг, ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції також зазначив, що спеціально зробив зашморг таким, щоб він порвався, що абсолютно не узгоджується з його показаннями, що він побоювався потерпілого, який був значно сильніший за нього. Суперечать його ж показанням і доводи про намір повернути ОСОБА_9 частини коштів після того, як він його нібито налякає, що не відбулося у зв`язку з бійкою, оскільки повернення боргу було лише приводом для зустрічі з потерпілим і в разі, якщо б обвинувачений мав можливість і бажання повернути частину боргу, конфлікт би і не відбувся.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на причини, з яких злочин ОСОБА_7 не було доведено до кінця і які не залежали від його волі, так як потерпілий чинив активний опір під час удушення, намагався захиститися від ударів ножем руками, на користь чого свідчать виявлені у нього різані рани правої руки. В конфлікт втрутився свідок ОСОБА_10 , який витягнув з автомобіля ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , розбороняв їх, а потім, залишивши обвинуваченого на проїзній частині, відвіз потерпілого до лікарні.

Всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника свідок ОСОБА_10 , який, дійсно, в судовому засіданні змінював показання стосовно обізнаності у намірах ОСОБА_7 , все ж таки підтвердив, що приблизно за два тижні до цих подій обвинувачений говорив про вбивство ОСОБА_9 , що він сприйняв як жарт. Також свідок підтвердив, що під час слідчого експерименту давав правдиві показання.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За таких обставин апеляційні вимоги захисника та обвинуваченого про зміну вироку в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 є безпідставними.

На обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону захисник зазначає, що суд взяв до уваги дані у протоколах слідчих експериментів, які є недопустимими доказами.

Згідно з ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.6 ст.240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.104 КПК України, якими встановлено вимоги до протоколів процесуальних дій, якщо за допомогою технічних засобів фіксується допит, текст показань може не вноситися до відповідного протоколу за умови, що жоден з учасників процесуальної дії не наполягає на цьому. У такому разі у протоколі зазначається, що показання зафіксовані на носії інформації, який додається до нього. Протокол складається з вступної, описової та заключної частин, і описова частина повинна містити відомості про послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи.
Колегія суддів не погоджується з доводами про те, що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого, свідка ОСОБА_10 і підозрюваного ОСОБА_7 не містять описової частини із зазначенням результатів слідчої дії. Однак, як слушно вказує захисник, послідовність дій і текст показань учасників до протоколів не вносилися у зв`язку з їх фіксацією за допомогою відеозапису, що передбачено лише під час фіксації допиту.

Разом з тим, ці слідчі дії проведені слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 , який включений до складу групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, тобто уповноваженою посадовою особою, в межах строку досудового розслідування, під час слідчих експериментів були присутні поняті, а у випадку з ОСОБА_7 і захисник, що свідчить про те, що сам доказ отриманий у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Враховуючи те, що весь перебіг слідчих експериментів зафіксований відеозаписом, технічні носії інформації, які є додатками до протоколів, переглядалися в присутності всіх учасників слідчої дії, які зауважень не висловлювали і своїми підписами засвідчили відповідність відомостей, що викладені у протоколах, дійсним обставинам справи, недоліки процесуального оформлення не можуть бути підставою для визнання цих доказів недопустимими.

Посилання обвинуваченого на те, що під час слідчого експерименту він знаходився під психологічним тиском працівника поліції, є непереконливими і надуманими, оскільки зі скаргами з цього приводу він нікуди не звертався, а на зауваження суду апеляційної інстанції стосовно участі захисника при проведенні слідчої дії ОСОБА_7 пояснив, що відтворював події так, як йому сказав працівник поліції, оскільки захисник не сказав, щоб він повідомляв все так, як відбувалося насправді.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості злочину, об`єкт злочинного посягання, яким є життя людини, відношення до вчиненого, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, переховувався від слідства, у зв`язку з чим було оголошено його розшук, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, і обставину, що його обтяжує, рецидив злочинів, і правильно призначив ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Вірно застосовано судом і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_7 , який був звільнений від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, вчинив злочин під час іспитового строку.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстави для задоволення апеляційних скарг сторони захисту відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення,

а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3