ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9195/18 Номер провадження 11-кп/814/888/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002436 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 03 травня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, освіта неповна середня, не одруженого, раніше судимого:

-11 грудня 2006 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, 69 КК України (далі - КК) на 3 роки позбавлення волі;

-20 грудня 2010 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, 70 КК на 4 роки позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до статті 75 КК з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-13 лютого 2014 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190, 70 КК на 4 роки і 3 місяці позбавлення волі;

-08 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. ч. 2 і 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК на 4 роки і 3 місяці позбавлення волі;

-21 травня 2014 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 69, 70 КК на 4 роки і 3 місяці позбавлення волі;

-03 травня 2018 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, 70 КК на 1 рік і 6 місяців позбавлення волі з звільненням від відбування покарання відповідно до статті 75 КК з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Остаточне покарання обвинуваченому призначено судом за сукупністю вироків згідно з ч. 1 ст. 71 КК України у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі та повністю приєднано до призначеного покарання за оскаржуваним вироком невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 03 травня 2018 року, за яким обвинуваченого засудженого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, 70 КК на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідно до статті 75 КК з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 572 грн. судових витрат.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 27 липня 2018 року, близько 16 год., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на законних підставах у приміщенні торгової зали магазину «Мобистайл», що по вул. Шевченка, 29 в м. Полтава, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що представник магазину відкрив стелаж, на якому знаходилися телефони та нахилився з метою відшукування аксесуарів з нижньої полиці, таємно викрав мобільний телефон марки «Huawei Y6» ІМЕI: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який знаходився на одній із полиць вітрини вказаного магазину, вартістю 3999 грн, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 , якому належить викрадене, матеріального збитку на вказану суму. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернулися обвинувачений ОСОБА_7 , а також прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеності своєї вини, не оскаржуючи при цьому фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок змінити та пом`якшити йому покарання.

Зазначає про те, що свою вину визнає повністю та щиро кається. Запевняє, що стане на шлях виправлення та просить пробачення. Посилається також на тяжку хворобу.

В поданій апеляційній скарзі, прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого, не оскаржуючи фактичні обставини провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до вищевказаного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 03 травня 2018 року та остаточно призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує на те, що судом не врахованого того факту, що обвинувачений жодним чином не сприяв розкриттю злочину, а також не відшкодував завдані ним збитки та у цілому не виявив жодного бажання, спрямованого на виправлення наслідків вчиненого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який не підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників процесу не оспорюються.
Поміж тим, прокурор не погоджується з призначеним покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає його надто м`яким, а обвинувачений вважає, що покарання є надто суворим та існують підстави для його пом`якшення, які не були враховані судом в повній мірі.

Як вбачається з положень ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, при призначенні покарання, суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинення злочину в період іспитового строку за попереднім вироком; ставлення обвинуваченого до скоєного до та після вчинення кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції будь-яких обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину не встановлено, а наведені ОСОБА_7 такі обставини, як визнання вини і щире каяття та посилання на наявність у нього тяжкої хвороби, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зважаючи на те, що обвинувачений визнав вину лише в суді апеляційної інстанції, то щире каяття не може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив злочин в період встановленого відносно нього за попереднім вироком іспитового строку, суд обґрунтовано призначив остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України. Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Доводи прокурора про необхідність врахування особи обвинуваченого, який не сприяв розкриттю злочину, не відшкодував збитки, не став на шлях виправлення та знову вчинив злочин в період іспитового строку, як на підставу для призначення більш суворого покарання, є безпідставними, оскільки дані про особу ОСОБА_7 у повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому. Інших даних, які б вказували на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого прокурором не вказується.

З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про призначене покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Прокурором та обвинуваченим не доведено його черезмірної суворості чи м`якості.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 03 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3