Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Білоцерківська виправна колонія (№ 35) матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Бориспільського міського суду Київської області

від 11.03.2013 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України

на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.6 Закону України

Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року невідбуту частину

покарання скорочено наполовину, звільненого 08.08.2014 року

умовно-достроково на невідбуту частину покарання 10 місяців 8 днів,

який засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 6 років позбавлення волі,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким відмовлено.

_____________________________________

Справа № 11-кп/824/2974/2019
Категорія: ст.537 КПК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути ухвалу суду першої інстанції та прийняти справедливе рішення, врахувавши його поведінку, характеристику в побуті та на виробництві.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 року, яким йому призначено покарання за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Засуджений подав клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, в якому вказував, що він працевлаштований, має заохочення та задовільну поведінку, стягнень не має.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стосовно ОСОБА_6 не досягнута мета покарання запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, і оскільки засуджений представляє суспільну небезпеку і не досяг достатнього рівня виправлення, він не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до положень ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної колонії, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Розглядаючи клопотання засудженого, суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_6 не довів своє безумовне виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 відбуває покарання з 23.10.2016 року, а в ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35) з 06.07.2017 року. У строк відбування покарання йому зараховано попереднє ув`язнення з 23.10.2016 року по 10.04.2017 року і з 11.04.2017 року по 20.05.2017 року на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року, тобто на час звернення з поданням він відбув половину строку покарання, призначеного судом.

За час відбування покарання в ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35) характеризується посередньо, не завжди дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня. За порушення установленого порядку відбування покарання, які виражалися у невиконанні вимог персоналу, на засудженого 2 рази накладалися стягнення, які погашені. Має шість заохочень за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки у виді подяки, працевлаштований на дільницю виготовлення автомобільних причепів слюсарем з 02.01.2019 року, добре відносить до праці, до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться дбайливо, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи, вимоги персоналу виконує під контролем адміністрації. Приймає участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі лише під контролем адміністрації, ініціативи не проявляє. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів установи та програмі диференційованого виховного впливу. Підвищував свої професійні навички, навчаючись у навчальному центрі колонії, та отримав кваліфікацію слюсар-інструментальник ІІ розряду в 2018 році. Має слабкі соціальні зв`язки з рідними та близькими родичами.

Комісією виправної колонії ОСОБА_6 відмовлено у зверненні з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що він має недостатній ступінь виправлення, що підтверджується витягом з протоколу № 15 від 11.04.2019 року.

В сукупності з цими даними про особу засудженого суд першої інстанції правильно врахував і те, що до ОСОБА_6 суд неодноразово проявляв гуманізм у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але, не зважаючи на це, він знову вчинив умисний злочин, що свідчить про те, що він не досяг достатнього ступеня виправлення.

При цьому колегія суддів зауважує, що відбуття ОСОБА_6 визначеної законом України про кримінальну відповідальність частини покарання, його працевлаштування та поведінка, яка свідчить лише про виконання ним своїх обов`язків, передбачених ст.ст.9, 107 КВК України, не є безумовною підставою для застосування положень ст.82 КК України, оскільки дані про особу засудженого не підтверджують його готовність до самокерованої правослухняної поведінки при відбуванні менш тяжкого покарання, ніж позбавлення волі, тобто без тримання в умовах ізоляції.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3