Справа № 754/3287/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2859/2019 Головуючий у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначенойому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано останнього періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації на реєстрацію, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 26 жовтня 2018 року приблизно о 06 годині 53 хвилини керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по вул. Закревського в напрямку від вул. Милославської до вул. Сабурова, на перехресті з вул. Сабурова, в порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину, на яку він повертав, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , в наслідок чого остання отримала тяжке тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ кортикально в лівій лобній та скроневій частинах, перелому луки та піраміди правої скроневої кістки, підшкірної гематоми мяких тканин правої скронево-тімяної ділянки, саден мяких тканин голови.
Порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування вказав на наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання останнього часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
При цьому, незважаючи на обсяг досліджених в ході судового розгляду доказів, які повністю підтвердили вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, останній своєї вини у його вчиненні не визнав, в повному обсязі заподіяну шкоду потерпілій не відшкодував, при цьому не погодився з тим, що внаслідок його дій потерпілій завдано тяжке тілесне ушкодження.
На переконання прокурора, всі вищевказані обставини дають підстави для висновку про небажання ОСОБА_7 усвідомити суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення та свідчить про наміри останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
Таким чином, застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України не відповідає як загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, так і не може вважатися достатнім для досягнення мети покарання.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просять вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року скасувати та закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, просять повторно дослідити:
- протокол огляду місця події від 26 жовтня 2018 року, схему та фототаблиці до нього;
- відеозапис зафіксований відеокамерами системи «Безпечне місто» 26 жовтня 2018 року близько 7 години на перехресті вул. Закревського та Сабурова в м. Києві;
- протокол огляду відеозапису;
- постанову про надання вихідних даних;
- опис документів від 28 грудня 2018 року вилучених в Київській лікарні ШМД, наданий стороною захисту;
- опис документів від 28 грудня 2018 року вилучених в Київській лікарні ШМД з матеріалів кримінального провадження;
- висновок судово-медичної експертизи;
- висновок комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи;
- супровідні листи про надання експертам матеріалів для проведення експертизи;
- доручення прокурора про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
В обґрунтування своїх вимог вказують, що під час дослідження наданих стороною обвинувачення письмових доказів, стороною захисту подано до суду ряд клопотань про визнання їх недопустимими, які судом залишено без розгляду та належної оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.
Так, стороною захисту вказувалося, що схема до протоколу огляду місця події від 26 жовтня 2018 року складена не уповноваженою особою та в порушення вимог ч. 5 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 7 ст. 237, ст. 71 КПК України. Фототаблиці складені слідчим ОСОБА_12 , який до огляду місця події взагалі не залучався та підпис якого у протоколі огляду відсутній. В порушення вимог ч. 2 ст. 89 КПК України, незважаючи на очевидну недопустимість вказаних письмових доказів, які отримано всупереч порядку, передбаченого КПК України, судом визнано їх допустимими та на них суд послався у вироку, що також є порушенням вимог ч. 2 ст. 86 КПК України.
Також, стороною захисту вказувалося, що медична документація, окрім історії хвороби, отримані слідчим в порушення вимог кримінально-процесуального закону. На підтвердження зазначених обставин, стороною захисту подано письмовий доказ копію опису вилучених слідчим у Київській лікарні ШМД медичних документів, який отриманий у цій установі стороною захисту на адвокатський запит. Перелік вилученої медичної документації у ньому не відповідає переліку медичної документації зазначеної в описі, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення та вказує на ознаки службового підроблення з боку слідчого.
Не зважаючи на очевидну недопустимість висновку експерта № 042-60-2019, клопотання сторони захисту щодо його недопустимості судом не розглянуто, оцінку цим обставинам з мотивами відмови доводів сторони захисту судом у вироку не надано.
Також, судом залишено без розгляду клопотання сторони захисту про визнання недопустимим двох відеозаписів системи «Безпечне місто». Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про те, яким способом чи на підставі якого процесуального рішення, передбаченого главами 15-16 КПК України цей відеозапис був отриманий.
Також, не надано судом належної оцінки та залишено без розгляду клопотання сторони захисту про визнання недопустимим всіх доказів наданих стороною обвинувачення. Зокрема, доручення прокурора слідчому від 27 лютого 2019 року про надання доступу до матеріалів досудового розслідування не є належним процесуальним документом, оскільки його складено в порушення вимог ст. 110 КПК України та наявні сумніви у його достовірності. Незважаючи на те, що фактично доручення прокурора слідчому на доступ до матеріалів кримінального провадження не надавалося, що є порушенням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 290 КПК України, суд в порушення вимог ч. 12 цієї статті допустив відомості, що містяться в них як докази.
Крім того, сторона захисту вказала, що висновки суду викладені у вироку містять істотні суперечності щодо допустимості інших доказів, у зв`язку з чим має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, на підтвердження встановлених судом обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наведено, як доказ протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 жовтня 2018 року та зазначено, що «за регульованим перехрестям вулиць Закревського і Сабурова в м. Києві на відстані 2,9 м. від перехрестя, 5,09-6 м. від бордюра знаходиться автомобіль Фольксваген-Пассат». Разом з тим, протоколом огляду, схемою до нього та фототаблицями відстань від автомобіля до елементів дороги не зафіксовано. При цьому, згідно схеми до протоколу огляду місця події, відстанню 2,9 м. є відстань заднього правого колеса до електроопори, позначеною значком «Е/0 № 76», яка не може визначати межі перехрестя (згідно п. 1.10 ПДР України).
Крім цього, судом не надано належної оцінки висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи, яка проведена на підставі процесуальних документів та доказів, які як вищезазначено, зібрані в порушення кримінального процесуального закону та містять істотні суперечності, що також залишено судом поза увагою.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, проти задоволення апеляційних скарг захисників заперечував, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задоволити, проти апеляційної скарги прокурора заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, його вина в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена. Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується:
- показаннями потерпілої ОСОБА_11 , котра в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 26 жовтня 2018 року о 6 годині 50 хвилин вона на трамваї маршруту № 5 під`їхала до перехрестя вулиць Сабурова і Закревського в м. Києві. Від зупинки вона направилась до пішохідного переходу, що регулюється світлофором, і розпочала переходити проїзну частину на зелене світло, посередині пішохідного переходу, коли на світлофорі горіла цифра 13. Пройшовши роздільну смугу, приблизно на середині дороги, побачила, що зелене світло почало блимати. Коли залишалося до закінчення переходу проїзної частини приблизно 2-3 м, її збила машина. До наїзду вона бачила, що до неї наближається автомобіль сірого кольору, який повертав з вул. Закревського ліворуч. Отямилась вона в кареті швидкої медичної допомоги, яка доставила її до лікарні швидкої медичної допомоги, де два тижні вона перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням тяжкого тілесного ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, після чого ще приблизно тиждень лікувалася амбулаторно. Обвинувачений ОСОБА_7 купував їй медичні препарати, які призначав лікар, всього він витратив приблизно 8-9 тисяч гривень;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , котрий в суді першої інстанції показав, що він працює водієм трамваю. В один з днів приблизно о 6 годині, коли на вулиці було ще темно, він, керуючи трамваєм маршруту № 4 з боку станції метро "Чернігівська" в напрямку Троєщини-2, зупинився на зупинці "вулиця О. Сабурова", де здійснив висадку-посадку пасажирів. Потім він подивився на світлофор попереду, горіло для нього і пішоходів зелене світло і залишалося 20 секунд для проїзду перехрестя. Він вирішив, що не встигне проїхати перехрестя і залишився стояти на зупинці з відчиненими дверима. Він подивився на панель приладів і почув шум. Подивився на світлофор, на якому було червоне світло з 43 на 42 секунду, на асфальті лежала дівчина і стояв автомобіль. Він вибіг, сфотографував дівчину, яка непритомна лежала на відстані 1,5 м від бордюра, і автомобіль, що стояв на відстані 3-4 метрів за пішохідним переходом. З автомобіля вийшли пасажир і водій, які хотіли відвезти самі дівчину до лікарні, але він порадив їм викликати швидку допомогу. Як потерпіла переходила проїзну частину і моменту удару він не бачив;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , котрий в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що в один з днів восени 2018 р. вранці, коли ще було темно, він з обвинуваченим ОСОБА_7 на автомобілі Фольксваген-Пасат, яким керував останній, їхали на базар. Рухались по вул. Закревського в напрямку вул. Електротехнічної в м. Києві. Він сидів на передньому пасажирському сидінні і дрімав. На перехресті вулиць Закревського і Сабурова він відчув як автомобіль загальмував і різко зупинився. Він запитав у обвинуваченого, що сталося, на що той відповів, що не знає. Він відчинив двері автомобіля і побачив праворуч позаду автомобіля дівчину, яка лежала на асфальті, після чого викликав поліцію. За дорогою він не слідкував, моменту зіткнення не бачив і не відчував;
- даними з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 жовтня 2018 року, схеми і фототаблиць до нього, за регульованим перехрестям вулиць Закревського і Сабурова в м. Києві, на відстані 2,9 м від перехрестя, 5,09-6 м від бордюра знаходиться автомобіль Фольксваген-Пасат, держ. номер НОМЕР_1 , який має подряпини пофарбованого покриття на передньому бампері та на декоративній решітці радіатора праворуч. На вказаному перехресті встановлено відеокамери "Безпечне місто";
- відеозаписом з камер відеоспостереження "Безпечне місто", встановлених на перехресті вулиць Закревського і Сабурова в м. Києві, за 26 жовтня 2018 року, на якому зафіксовано рух о 6.53.40 год. автомобіля Фольксваген-Пасат, держ. номер НОМЕР_1 , по вул. Закревського, який здійснює поворот ліворуч на вул. Сабурова; о 6.53.39 по пішохідному переходу вул. Сабурова розпочинає рух пішохід зліва направо по ходу руху зазначеного автомобіля. Майже в цей же час до перехрестя під`їжджає трамвай, що рухався в зустрічному напрямку до пішохода, та затуляє огляд пішохідного переходу;
- даними висновку автотехнічної експертизи, з якого встановлено, що в ситуації, що склалася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля "Фольксваген Пасат", держ. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1, 16.2 ПДР України. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.2 ПДР України. В даній дорожній ситуації експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля "Фольксваген Пасат", держ. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 16.2 ПДР України. З технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди - наїзду на пішохода, є невідповідності дій водія автомобіля "Фольксваген Пасат", держ. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України;
- показаннями експертів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , котрі в судовму засіданні суду першої інстанції підтвердили висновок автотехнічної експертизи.
Експерт ОСОБА_15 показав, що виконував автотехнічну частину експертизи, під час дослідження оцінював обставини дорожньо-транспортної пригоди виходячи з сукупності наданих на експертизу доказів. Під час експертизи було встановлено, що водій автомобіля Фольксваген створив небезпеку для пішохода. Підстав стверджувати, що дорожньо-транспортна пригода відбулася не на перехресті виходячи з матеріалів справи немає.
Експерт ОСОБА_16 показав, що виконував фототехнічну частину експертизи, безпосередньо досліджував відеозапис з місця ДТП, зробив висновок про світло сигналу світлофора виходячи з того як змінювались показники (цифри) світлофора;
- показаннями свідка ОСОБА_12 , котрий в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що відеозапис з місця дорожньо-транспортної пригоди у вказаному кримінальному провадженні було отримано ним з сервера, який знаходиться в Деснянському управлінні поліції, доступ до якого надав начальник управління поліції. Обставини ДТП він встановив аналізуючи в сукупності всі зібрані у справі докази - показання потерпілої, свідків, відеозапис з місця ДТП, фотосхему. Для проведення автотехнічної експертизи експертам були надані всі матеріали справи;
- висновком судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_11 було виявлено тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ кортикально в лівій лобній та скроневій частках, перелому луски та піраміди правої скроневої кістки, підшкірної гематоми м`яких тканин правої скронево-тім`яної ділянки, саден м`яких тканин голови, локалізація та морфологія яких, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмету(тів), могли утворитись 26 жовтня 2018 року при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З матеріалів вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, висновки, за результатами проведення яких, судом обґрунтовано взято до уваги як належні та допустимі докази у справі.
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, як про те ставить питання сторона захисту, апелянтами не доведені.
Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про порушення вимог ч. 5 ст. 104, ч. 3 ст. 105 КПК України, в частині відсутності підпису слідчого ОСОБА_17 та слідчого ОСОБА_18 , то колегія суддів вважає, що ці порушення не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому не є підставою для скасування судового рішення.
Доводи апеляційної скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вищевказаних норм кримінального закону.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, характеризується позитивно, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Крім того, в ході апеляційного розгляду було встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 ні моральних, ні матеріальних вимог до обвинуваченого ОСОБА_7 немає.
На переконання апеляційного суду, всі обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання враховані в повному обсязі, а тому доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення і перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що суд першої інстанції правильно обрав обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Свої висновки в цій частині, всупереч вказаному у апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції достатньо обґрунтував, і з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважаючи обране обвинуваченому ОСОБА_7 покарання справедливим та достатнім для його виправлення, а тому підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 та захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

1.__________________ 2. __________________ 3. __________________