Провадження № 1-кс/461/4761/19
УХВАЛА
31.05.2019 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого управління ГУ Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тулиголови Городоцького району Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

встановив:

слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003271 від 25.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора прокуратури Львівської області, звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження ОСОБА_4 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, мотивуючи клопотання тим, що ризики, які мали місце при обранні підозрюваному запобіжного заходу не зменшились, у разі закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_4 , може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконними засобами впливати на свідків, експертів та понятих, у даному кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни даних ними показань, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Крім цього, вказує, що останній переховувався від правоохоронних органів, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, а у разі визнання винуватим, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що свідчить про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної поведінки підозрюваного. При цьому, зважаючи на те, що у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій, не виявляється можливим завершити досудове розслідування в межах строку дії попередньої ухвали.

Крім цього, слідчий вказує, що 03.04.2019 року на підставі постанови першого заступника прокурора Львівської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003271, продовжено до шести місяців до 13 червня 2019 року.

23.05.2019 року прокурор, в порядку п.4 ч.2 ст.36, ст.290 КПК України, надав доручення про проведення повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження.

Починаючи із 24.05.2019 року, стороні захисту вручені повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження, після чого надано доступ до матеріалів для ознайомлення із ними.

Разом з тим, на даний час триває ознайомлення сторін кримінального провадження із його матеріалами, після чого необхідно скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. Провести вказані процесуальні дії в межах строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 не вдається за можливе у зв`язку із тим, що їх проведення займатиме тривалий час.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, з підстав, наведених у ньому. Крім того, вказав, що, з врахуванням доводів викладених у клопотанні просить продовжити строк застосування запобіжного заходу до 20.06.2019 року.

Підозрюваний та його захисник клопотання заперечили з мотивів необґрунтованості. Захисник просив застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

У зв`язку із переховуванням підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування 28.12.2016 року оголошено розшук, а досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

14.03.2017 року досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

04.06.2017 року ОСОБА_4 був заарештований у м. Кастел Волтурно, Республіка Італія.

Ухвалою слідчого судді від 05.02.2019 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. У подальшому строк тримання підозрюваного під вартою неодноразово продовжено, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою враховую вимоги статей 177, 178, 197, 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

Протоколом огляду місця події від 25.09.2015 року по вул. Генерала Грекова, 8, у м. Львові; протоколом огляду місця події від 25.09.15 року по вул. Варшавська у м. Львові; протоколом огляду місця події від 25.09.2015 року в приміщенні автогосподарства ГУ МВС у Львівській області; протоколом огляду трупа ОСОБА_7 від 25.09.2015 року; протоколом огляду місця події від 27.09.2015 року у дачно-садовій ділянці, що знаходиться позаду будинку АДРЕСА_3 ; висновками балістичних експертиз; висновком молекулярно-генетичної експертизи №10/160 від 15.03.2019 року; висновком трасологічної експертизи №11/174 від 18.03.2019 року; показами свідків у кримінальному провадженні обґрунтовується пред`явлення ОСОБА_4 підозра.

Приймаючи рішення за клопотанням враховую, також те, що згідно з вимогами пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими встановленими в ході розгляду клопотання обставинами, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та експертів, знищення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню підтверджує наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час у кримінальному провадженні не проведено усіх необхідних процесуальних дій, а строк досудового розслідування продовжено.

Враховую також практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Однак, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю, що доводи є обґрунтованими, оскільки заявлені у клопотанні ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Оцінюючи матеріали клопотання, доводи учасників процесу та обставини справи в їх сукупності, беручи до уваги вагомість наявних доказів, того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, зважаючи на особу підозрюваного, який перебуваючи на волі може сховати або знищити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, знищити або приховати знаряддя та предмети вчинення злочину, вчиняти інші кримінальні правопорушення, продовжувати свою злочинну діяльність, стосовно свідків, які були очевидцями даного кримінального правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також незаконно впливати на свідків, експертів та понятих, приходжу до висновку, що ризики, враховані при обранні запобіжного заходу не зменшились, а відтак необхідним є продовження дії раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, у зв`язку із чим немає підстав для застосування більш м`яких (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно ч.4 ст.196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. Вказана норма застосовується і до вимог ухвали слідчого судді про продовження строків тримання під вартою.

Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 114 КПК України, будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Так, згідно ч.3 ст.219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Однак, за наявності інших запобіжних заходів встановлених ч.1, 2 ст. 176 КПК України, лише строк тримання під вартою і строк домашнього арешту обмежується строком досудового розслідування і виключень з цього переліку не має. Отже наведене дає змогу прийти до висновку, що вимоги ч.3 ст.219 КПК застосовані до запобіжних заходів, які не обмежують право на особисту свободу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд повинен перевірити, чи спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, породжує наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду.

Так, строк тримання під вартою при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, поза межами строку досудового розслідування, процесуальним законом не визначений. Таким чином, зазначена обставина може призвести до невиправданого та незаконного тримання підозрюваного під вартою за відсутності на те підстав визначених законом, що є неприпустимим.

Таким чином, період тримання підозрюваного під вартою протягом часу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, поза межами встановлених строків досудового розслідування, не відповідає вимогам пункту 1 статті 5 Конвенції.

Водночас, приймаючи рішення за клопотанням, враховую ту обставину, що до нього долучено постанову першого заступника прокурора Львівської області в якій визначений граничний строк 13.06.2019 року. Визначення граничного строку з прив`язкою до конкретної дати усуває будь-які двоякі тлумачення та чітко встановлює граничний термін. Вказана постанова є чинною.

Кримінальним процесуальним законом, зокрема ч.3 ст. 197 КПК України, чітко врегульовано питання щодо строків тримання під вартою та їх меж, на противагу від ч.3 ст.219 КПК, яка допускає, у деяких випадках, зміщення строків досудового розслідування, що носить характер правової невизначеності.

За таких обставин вважаю, що клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою підлягає частковому задоволенню в межах строків досудового розслідування, тобто до 13.06.2019 року.
Крім того, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також те, що інкримінований ОСОБА_4 злочин, спричинив загибель людини, вважаю за можливе не визначити підозрюваному розмір застави.

Керуючись ст.ст.183, 197, 199 КПК України, -

постановив:

Клопотання задоволити частково.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 червня 2019 року.

Строк дії ухвали - до 13 червня 2019 року.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1