ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Проценко., за участі секретаря судового засідання ОСОБА_1 , прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженка м. Запоріжжя, заміжня, має на утриманні неповнолітнього сина, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 21.08.2017 року звернулася до Запорізького міського центру зайнятості, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 16-6, із заявою про надання статусу безробітного.
Наказом директора ЗМЦЗ ОСОБА_4 №НТ 170823 від 23.10.2017 року, ОСОБА_3
надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.
Під час реєстрації в ЗМЦЗ ОСОБА_3 відвідувала інформаційний семінар, де їй роз`яснювались вимоги чинного законодавством про зайнятість. Також, ОСОБА_3 ознайомлена під особистий підпис з правами та обов`язками, яких вона повинна дотримуватися у період перебування у статусі безробітного.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI, зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом 3-х робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 цього Закону, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 цього Закону одною із обставин припинення реєстрації є зайнятість особи, з чим ознайомлено ОСОБА_3 під особистий підпис.
Незважаючи на вищевикладені вимоги чинного законодавства, ОСОБА_3 , діючи умисно, перебуваючи у статусі безробітної особи, 12.09.2017 уклала трудовий договір №2 з ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1 ), яка використовує найману працю. Того ж дня ОСОБА_3 призначена на посаду касира у ФОП ОСОБА_5 із заробітною платою у розмірі 5000 гривень на місяць, згідно укладеного договору від 12.09.2018 року.
Таким чином, ОСОБА_3 , у період з 12.09.2017 р. по 30.10.2017 року, відносячись до категорії зайнятого населення, щодо якої не передбачено виплати матеріальної допомоги по безробіттю, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, не маючи на це законних підстав, заволоділа коштами ЗМЦЗ у вигляді матеріальної допомоги по безробіттю у загальній сумі 5440,16 гривень, якими у подальшому розпорядилася на власний розсуд.
Завдана майнова шкода на досудовому слідстві відшкодована частково.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винною у повному обсязі та пояснив, що дійсно влітку 2017 року звернулася до Запорізького міського центру зайнятості, де їй було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. Перебуваючи у статусі безробітної особи, вона уклала трудовий договір з ФОП ОСОБА_5 і того ж дня призначена на посаду касира у ФОП ОСОБА_5 та своєчасно не повідомила про наявність трудових правовідносин. Шкоду заподіяну Запорізькому міському центру зайнятості відшкодовано на підставі рішення суду від 10.10.2018 року.
Представник потерпілого ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд кримінального провадження без участі представника ЗМЦЗ, просила ухвалити рішення на розсуду суду.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням даних про особу обвинуваченої.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує дії останньої за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості, спричинених наслідків - тяжких наслідків не настало. Також суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, вину у скоєнні кримінального правопорушення визнала повністю, шкоду відшкодувала, офіційно не працевлаштована, заміжня, має на утриманні неповнолітнього сина, відповідно до довідки «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР на обліку у лікаря психіатра не перебуває, відповідно до довідки КУ «Обласний наркологічний диспансер» на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченої, негативного ставлення до скоєного, думки сторони обвинувачення щодо виду та строку покарання, суд приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченої та для попередження скоєння інших злочинів, є покарання у вигляді мінімального штрафу.
Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання, що не пов`язане з обмеженням або позбавленням волі, тому суд не вбачає підстав для застосування до неї запобіжного заходу
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Речові докази: оригінал бухгалтерської довідки на 1 аркуші; копія персональної картки №00006 на 2 аркушах; копія додатку №1 до персональної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_3 ; копія заяви про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю на 1 аркуші; копія пам`ятки клієнта на 1 аркуші; копія Витягу з наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_3 , на 1 аркуші; копія Додатку №2 до персональної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_3 на 1 аркуші; копія Додатку №4 до персональної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_3 на 1 аркуші; копія Заяви про виплату пенсії або грошової допомоги на 1 аркуші; копія Наказу № 227-0 від 21.12.2017 р. про відшкодування матеріального забезпечення на 1 аркуші; копія Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про зайнятість населення» від 18.12.2017 р. на 1 аркуші; копія Акту №140 від 05.12.2017 р. на 1 аркуші; копія відповіді на запит від ФО-П ОСОБА_5 з додатком на З-х аркушах; копія Претензії на 1 аркуші; копія довідки на 1 аркуші; копія платіжного доручення №749 на від 25 липня 2018 р. на 1-му аркуші; копія рішення судді Орджонікідзевського районного суду на 3 аркушах- долучені до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_7