Справа № 306/753/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянуву відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 ..

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 27.02.2015 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України - повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.162 КК України, як порушення недоторканості житла, а саме незаконне проникнення до житла та незаконне проведення обшуку, вчинені службовою особою.

Суд першої інстанції ухвалою повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , зазначивши, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме формулювання обвинувачення в обвинувальному акті текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального провадження, що дає підстави стверджувати, що прокурор або не виклав всіх обставин кримінального провадження або не сформулював належним чином обвинувачення ОСОБА_7 , або ж не розрізняє цих термінів, їх значення, і у такий спосіб дезорієнтує обвинуваченого щодо розуміння фактичних обставин кримінального провадження, суті і обсягу обвинувачення. Суд першої інстанції констатував, що потерпілий та його представник в підготовчому судовому засіданні ствердили, що незаконне проникнення до житла та незаконний обшук були вчинені не тільки самим обвинуваченим, а і іншими особами працівниками поліції, під час обшуку були вилучені ряд речей, в результаті цих дій їм було спричинено матеріальну шкоду, проте в обвинувальному акті відсутні відомості про інших працівників поліції, які разом зі слідчим незаконно проникали до будинку та проводили у ньому обшук.

-2-

Відсутня в обвинувальному акті і інформація про вилучені під час проведеного обшуку речі і відповідно, розмір завданої потерпілим матеріальної шкоди, що суперечить вимогам п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України. Також суд першої інстанції вказав, що направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 складений 05.04.2019, при цьому із дослідженого судом реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що обвинувальний акт в даному провадженні було складено 25.10.2017, після того не проводилися ніякі дії і не приймалися ніякі рішення. Разом з тим, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що в даному кримінальному провадженні обвинувальний акт неодноразово направлявся до суду і повертався судом прокурору, оскільки не відповідав вимогам ст. 291 КПК України, проте даних про це в реєстрі немає. Крім того, судом зазначено, що прокурором ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні надано суду копію постанови заступника Генерального прокурора про зміну складу групи прокурорів від 17.01.2019, однак інформація про дане процесуальне рішення в реєстрі матеріалів досудового розслідування також відсутня, що свідчить про те, що доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування є неповним, в ньому не містяться відомості про всі процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, а також час їх проведення, відомості про процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування, що суперечить ст. ст.109, 291 КПК України. Вказані недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від висунутого обвинувачення, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої імплементовано у ст. 20 КПК України та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 03.07.2019- скасувати як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України. У ньому викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Також зазначає, що нормами процесуального закону не визначено вимог до змісту фактичних обставин та формулювання обвинувачення, тому такі викладаються прокурором у формі та обсязі достатньому для розуміння як судом так і сторонами кримінального провадження, а наявність повторюваних фраз свідчить про те, що вказані частини обвинувального акту є взаємопов`язаними між собою і не можуть бути змістовно різними. Також на його думку суд першої інстанції всупереч вимогам ст.314 КПК України фактично провів допит потерпілого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, чим вдався до оцінки доказів та дослідження матеріалів кримінального провадження, що на стадії підготовчого судового розгляду є недопустимим, а також встановлюючи наявність або відсутність будь-яких обставин кримінального правопорушення порушив вимоги ст. 337 КПК України. З приводу відсутності в обвинувальному акті інформації про вилучені під час проведеного обшуку речей такі мотиви суду на його думку також, є фактичним дослідженням матеріалів кримінального провадження, до того ж диспозиція ст.162 КК України містить формальний склад кримінального правопорушення, при цьому визначення суспільно- небезпечних наслідків у вигляді матеріальної чи

-3-

моральної шкоди є додатковою обставиною, яка може виразитись у поданні потерпілим цивільного позову. Крім того зазначена судом першої інстанції невідповідність реєстру матеріалів кримінального правопорушення вимогам закону не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Також звертає увагу на те, що повернення судом першої інстанції обвинувального акту прокурору з формальних підстав призвело до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_6 про безпідставність поданої прокурором апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду провадження у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не дотримано.

Згідно п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

За ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

-4-

Повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 для усунення недоліків, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про його невідповідність зазначеним та іншим вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_7 прокурору, суд першої інстанції здійснив не перевірку обвинувального акту, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, а вдався до оцінки доказів у кримінальному провадженні та вийшов за межі питань, які розглядаються в підготовчому судовому засіданні у порушення вимог КПК України, відповідно до яких перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частини статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

При цьому, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт, складений 05.04.2019 заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням слідчих регіональної прокуратури прокуратури Львівської області ОСОБА_8 , у відповідності до вимог Кримінального процесуального закону. У ньому наведено як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого із посиланням на статтю та частину статті кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст.91 КПК України та ст.291 КПК України.

Так, згідно з обвинувальним актом, складеним у кримінальному провадженні №0000043 від 27.02.2015, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 12.01.2013 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.1 ст.263 КК України та являючись службовою особою, 01.04.2013, о 15 год. 30 хв., маючи умисел спрямований на незаконне проникнення у житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , яким фактично володіє ОСОБА_9 , та в якому проживає ОСОБА_6 , та проведення у даному будинку незаконного обшуку, реалізовуючи свій злочинний умисел, порушуючи конституційне право ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на недоторканість житла, закріпленого в ст.30 Конституції України, без згоди ОСОБА_9 та без відповідної ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, будучи службовою особою, достовірно знаючи про вимоги Конституції України, а також про вимоги ст. 233 КПК України, діючи умисно і протиправно, шляхом вільного доступу потрапив на земельну ділянку, де розташований будинок за адресою

АДРЕСА_2 , та в подальшому, без правових підстав незаконно проник до вказаного будинку, безперешкодно увійшовши всередину, та в період часу з 15 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв. провів у вищевказаному будинковолодінні незаконний обшук в ході котрого вилучив речі та предмети. Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.162 КК України порушення недоторканості житла, а саме незаконне проникнення до житла та незаконне проведення обшуку, вчинене службовою особою.

З обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вбачається, що у ньому наряду з іншими відомостями, які передбачені ч.2 ст.291 КПК України, міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що повністю відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, обставини які, відповідно до частини першої статті 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі час, місце та спосіб скоєння інкримінованого ОСОБА_7 злочину, відповідно до диспозиції ч.2 ст.162 КК України, що спростовує судженню суду про відсутність цих відомостей.

На думку колегії суддів, висновок суду про те, що ОСОБА_7 належним чином не сформульоване обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, оскільки таке текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, а також те, що прокурор не виклав або взагалі не встановив всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, і у такий спосіб дезорієнтує обвинуваченого щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, є хибним і спростовується очевидними фактами, наведеними у обвинувальному акті.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Зі змісту обвинувального акту вбачається, що фактичні обставини, які ставляться у вину ОСОБА_7 стосовно незаконного проникнення до житла та незаконного проведення обшуку, вчинених службовою особою, зазначені повно і такий відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а особистий стилістичний виклад в ньому окремих речень не впливає на зміст та правильність формулювання обвинувачення ОСОБА_7 ..

За наведених обставин посилання суду першої інстанції про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист у зв`язку з некоректно сформульованим обвинуваченням - позбавлене правових підстав, оскільки вказані судом першої інстанції недоліки обвинувального акту, на думку колегії суддів, не перешкоджають якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, та не порушують право особи на захист.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо невірного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 та необхідність притягнення до кримінальної відповідальності й інших осіб, який очевидно сформований на підставі наданих у підготовчому судовому засіданні поясненнях потерпілого та його представника, без з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження і перевірки їх доказами - є некоректним, передчасним та суперечить положенням ст.ст.314, 337 КПК України щодо процедури підготовчого судового засідання та щодо меж судового розгляду.

-6-

При цьому, колегія суддів зауважує, що на стадії підготовчого судового засідання, оцінка доказів, визначення правильності правової кваліфікації і оцінка повноти викладених обставин кримінального правопорушення не здійснюється, а дається судом під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду кримінального провадження. Отже, зробивши висновки, щодо неконкретності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, суд першої інстанції вийшов за межі наданої йому компетенції, пов`язаної із вирішенням питання про повернення обвинувального акта та зробив висновки, які мав зробити лише під час судового розгляду, зокрема, щодо дій обвинуваченого у ході вчинення злочину та щодо інших обставин, які підлягають доказуванню у ході судового розгляду.

За змістом ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів) саме ті обставини, які зазначені у акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події, чи відомості щодо додаткової кваліфікації дій особи і відповідальності за вчинення іншого злочину, що допустив в ухвалі суд першої інстанції, викладаючи надмірні судження в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними.

До того ж судом першої інстанції порушено вимоги ст.337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст.314 КПК України, в той час як дотримуючись принципів об`єктивності, неупередженості, суд має досліджувати докази в ході судового розгляду.

Посилання суду як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору на те, що такий не містить інформацію про вилучені під час проведення обшуку речі і відповідно, розмір завданої потерпілим матеріальної шкоди також не можна вважати порушенням вимог ст.291 КПК України, оскільки диспозиція ч.2 ст.162 КК України містить формальний склад кримінального правопорушення, при цьому визначення суспільно-небезпечних наслідків у вигляді матеріальної чи моральної шкоди є додатковою обставиною, яка може виразитись у поданні потерпілим цивільного позову, а тому не зазначення таких даних у обвинувальному акті, на думку колегії суддів, не може вплинути на можливість з`ясування фактичних обставин правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження.

Невірним є і зауваження суду першої інстанції про невідповідність вимогам ст. 109 КПК України реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки зміст такого, визначений ч.2 ст. 109 КПК України, прокурором дотриманий, а не зазначення тих даних, які стали підставою для повернення обвинувального акту не є обставиною, що сама по собі тягне повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, і може бути з`ясована та перевірена під час судового розгляду.

З реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000043 від 27.02.2015, за ч. 2 ст. 162 КК України відносно ОСОБА_7 вбачається, що у ньому відображені всі процесуальні дії та прийнятті рішення, наявні номер та найменування процесуальної дії, час її проведення, реквізити процесуальних рішень, що на думку колегії суддів, надає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити та перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення.

-7-

Жодна з норм кримінального процесуального законодавства не містить вимоги, щодо необхідності зазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні неодноразово направлявся до суду і повертався прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Окрім того, на підставі ч.2 ст.337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.338 КПК України, дійшовши переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст.341 КПК України складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, провівши фактично аналіз суті обвинувачення під час підготовчого судового засідання та без дослідження доказів в судовому засіданні, позбавив прокурора можливості для реалізації його процесуальних прав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

В цілому колегія суддів знаходить зазначені в ухвалі суду зауваження щодо змісту обвинувального акту та доданих до нього матеріалів такими, що носять не змістовний характер і не є істотними для вирішення питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам КПК і можливості призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.

Висновок суду про те, що зазначені в ухвалі суду порушення не дають суду можливості призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту без його повернення прокурору є необґрунтованим. Суд, наголошуючи, що «призначивши справу до судового розгляду за наявності таких недоліків обвинувального акту, буде фактично позбавлений можливості роз`яснити суть обвинувачення ОСОБА_7 і провести судовий розгляд кримінального провадження по суті» не навів конкретно в чому полягають такі застереження і не врахував конкретні положення ст. 291 КПК, а також - ст. ст. 315, 337-339 цього Кодексу. Твердження потерпілого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду, про наявність в діях інших осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, також не може бути підставою для залишення ухвали суду без змін, та не позбавляє права потерпілого на звернення з відповідною заявою до компетентних органів про скоєння відповідного злочину.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено такої невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акту прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При новому розгляді, суду першої інстанції необхідно відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо дослідити всі докази у кримінальному провадженні, та з урахуванням встановленого під час судового розгляду прийняти рішення про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

-8-

Також колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачено ч.1 ст.283 КПК України та стосується загальних положень закінчення досудового розслідування.

Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду, а повернення обвинувального акту з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, цим засадам не відповідає.

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.07.2019 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 27.02.2015 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України - скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: