Справа №463/6516/19
Провадження №1-кс/463/3362/19
УХВАЛА

12 серпня 2019 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові об`єднані в одне провадження скарги ОСОБА_5 на постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 25.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргами, які ухвалою суду від 12.08.2019 об`єднано в одне провадження, на постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 25 липня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000736 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України. Просить скасувати вказані постанови.
В обґрунтування заявлених скарг посилається на те, що слідчий, не провівши жодної слідчої дії, безпідставно відмовив йому у визнанні потерпілим, а тому такі постанови є передчасними та незаконними й підлягають скасуванню.
В судовому засіданні представник заявника підтримав подані скарги з мотивів викладених у таких. Слідчий ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарг з підстав наведених у них.
Заслухавши пояснення представника заявника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
З матеріалів скарги вбачається, що двома постановами від 25 липня 2019 року слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_5 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000736 від 23 липня 2019 року (постановою прокурора від 02.08.2019 кримінальні провадження № 0000736 та № 0000737 від 23 липня 2019 року об`єднані в одне під № 0000736), за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Тобто встановлено, що слідчим розглянуто питання про залучення ОСОБА_6 до кримінального провадження як потерпілого та за результатами розгляду такого винесено оскаржувані постанови.
З оскаржуваних постанов вбачається, що на момент винесення таких слідчим не встановлено обставин заподіяння ОСОБА_5 шкоди, зокрема заявником не надано документів на підтвердження спричинення йому моральної, фізичної чи майнової шкоди саме внаслідок кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 384 КК України.
Під час судового розгляду скарги заявником не надано жодного доказу представлення слідчому доказів спричинення йому моральної, фізичної чи майнової шкоди.
Отже враховуючи наведене, постановами слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 25 липня 2019 року ОСОБА_7 правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000736 від 23 липня 2019 року.
Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.
При цьому слідчий суддя не бере до уваги доводи особи, яка подала скаргу про те, що він набув статус потерпілого на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України, оскільки з заяви про вчинення кримінального правопорушення не вбачається, що до неї долучались будь-які документи на підтвердження спричинення йому моральної, фізичної чи майнової шкоди. В заяві відсутні так само відсутні будь-які посилання на факт спричинення йому відповідної шкоди.
Керуючись вимогами ст.ст. 55, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
у задоволенні скарг ОСОБА_5 на постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 25.07.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000736 від 23.07.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ч. 2 ст. 372 КК України відмовити.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1