Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3234/19
У Х В А Л А
10.10.2019 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судовго засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженню Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000753 від 12.08.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтовується тим, що 12 серпня 2019 року до ч/ч Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНГІ в Закарпатській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , про те, що в кінці травня 2019 року, громадянин ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_2 , увійшовши в довіру до заявника, шахрайським шляхом заволодів його автомобілем марки "Мерседес Бенц", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 встановлено, що на початку 2017 року він придбав автомобіль марки «Mersedes Benz Vito» червоного кольору, 2004 року пасажир. Даний автомобіль він в м. Тячів перереєстрував на себе і отримав реєстраційний номер НОМЕР_1 . В подальшому даним автомобілем особисто користувався. В травні 2017 року до нього звернувся ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_3 , який попросив його, надати йому автомобіль гр. ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 в тимчасове користування, оскільки він часто їздить за кордон. На що він погодився, так як з ОСОБА_8 вони були в дружніх відносинах. Далі в ході їхньої розмови ОСОБА_7 попросив його надати доручення на ОСОБА_9 , щоб він мав можливість їздити на його автомобілі за кордон. Після чого він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись до приватного нотаріуса ОСОБА_10 в якої оформили довіреність. Далі ОСОБА_11 користувався моїй автомобілем. В кінці осені 2018 року він розмовляв з ОСОБА_8 , якому повідомив, що йому потрібно автомобіль і нехай ОСОБА_11 йому його поверне. На що він обіцяв йому, що поверне автомобіль, але на протязі року він йому кожен раз обіцяв, але не виконував своїх обіцянок і автомобіль йому не повернули. На що він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_10 , яка 05 серпня 2019 року скасувала дану ним на ім`я ОСОБА_12 довіреність на право користування його автомобілем марки «Mersedes Benz VITO 115 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та копію заяви було скеровано до ОСОБА_12 для відома, але на його прохання та заяву про скасування довіреності взагалі не реагує та не повертає йому його автомобіль, який він дав йому в тимчасове користування, а тому змушений був звернувся із заявою до Виноградівського ВП.

У відповідності до Інформаційної довідки із під системи НАІС, автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, 2004 року випуску, номер кузова № НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01.03.2017 року належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий 19.012002 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданої до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , останній скасовує довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , віж 27.05.2017 року, за реєстром №1645 на розпоряджання ОСОБА_6 мешканцем АДРЕСА_2 , автомобілем марки "MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, 2004 року випуску, номер кузова № НОМЕР_2 .

У відповідності до норм ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК, в редакції Закону № 1019-VIII від 18.02.2016), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст.170 КПК). Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; (п.1 ч.2 ст.170 КПК). У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК). Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК).

Транспортний засіб вибув володіння власника шляхом обману та зловживання його довірою, і тому в органа досудового розслідування виникла необхідність накладенні арешту та подальшого повернення вказаного майна законному володільцю.

Враховуючи викладене, з метою запобігання зникненню, втраті чи частковому знищенню речового доказу - автомобіля марки "MERCEDES- BENZ VITO 115 CDI", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, 2004 року випуску, номер кузова № НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01.03.2017 року належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий 19.012002 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, по даному кримінальному провадженню, слід накласти арешт на майно громадянина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , а саме автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, 2004 року випуску, номер кузова № НОМЕР_2 .

Слідчий, прокурор, власник майна в судове засідання не зявились. Неприбуття даних осіб у судове засідання, відповідно до речення другого ч. 1 ст. 162 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

При вирішенні клопотання слідчий суддя виходить з наступних обґрунтувань.

У відповідності до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Врахувавши обставини справи, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання.

Так, пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Тобто, арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Згідно постанови про визнання предмету речовим доказом, вказані предмети/речі визнано речовим доказом.

Найменш обтяжливим способом арешту майна для власника, таким, що не призведе до суттєвого обмеження його прав та не завдасть шкоди його інтересам, є заборона на відчуження, розпоряджання арештованим майном.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 369-376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль марки "MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, 2004 року випуску, номер кузова № НОМЕР_2 , який перебуває у незаконному користуванні громадянина ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчужувати, розпоряджатись даним майном.

Ухвала виконується слідчим негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом пяти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1