ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 296/1736/13-к

провадження № 51-4037 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженої на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2018 року та вирок Житомирського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року стосовно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки с. Чапаєво Сергіївського району
Північно-Казахстанської області, яка проживає:
АДРЕСА_1 ,

засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 3 474 грн 60 коп на відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 грн моральної шкоди, 15 000 грн витрат щодо надання правової допомоги.
09 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким призначив їй покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим же вироком змінив рішення суду першої інстанції щодо відшкодування матеріальної шкоди. Стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 898 грн 15 коп на відшкодування матеріальних збитків.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона 28 квітня 2012 року, знаходячись на четвертому поверсі гуртожитку, що на АДРЕСА_2 , під час сварки із сусідкою ОСОБА_9 , що виникла на ґрунті тривалих неприязних стосунків, невстановленим слідством колото-ріжучим предметом умисно нанесла один удар у живіт останньої, спричинивши потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена, не погоджуючись із судовими рішеннями через неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги засуджена мотивує тим, що ухвалені стосовно неї судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки не встановлено мотивів та прямого умислу на спричинення нею потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Посилається також на те, що під час досудового та судового слідства не здобуто жодного прямого та допустимого доказу на підтвердження факту заподіяння нею тяжкого тілесного ушкодження потерпілій, а тому суди безпідставно кваліфікували її дії за ч. 1 ст. 121 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Засуджена та захисники підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Водночас просили врахувати матеріали, що характеризують її особу та її складний сімейний стан.
Прокурор заперечив проти касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджена, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
У поданій касаційній скарзі засуджена порушує питання про безпідставність її засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Проте зазначені доводи засудженої суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Той факт, що ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження, підтверджується, зокрема, показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також даними, що містяться у протоколах оглядів місця події, предметів, відтворення обстановки та обставин подій, висновках судово-медичної, додаткових судово-медичних, судово-імунологічних експертиз, документальними доказами.
Зокрема, судом було враховано висновок судово-медичної експертизи № 117 від 10 липня 2014 року про те, що потерпілій ОСОБА_9 було спричинено тяжке тілесне ушкодження, яке утворилось від дії колото-ріжучого предмету, яким може бути лезо ножа. Локалізація та характер ушкодження у ОСОБА_9 виключає можливість утворення вказаного поранення живота в останньої власноручно, а також за умови самозахисту за обставин, вказаних обвинуваченою ОСОБА_8 .
Підстав уважати, що потерпіла та свідки обмовили засуджену у вчиненні інкримінованого злочину, немає, оскільки їхні показання узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, наданими та дослідженими в судовому засіданні.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами прокурора щодо м`якості призначеного покарання та обвинуваченої відсутності умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень і безпідставності її засудження, перевірив зазначені в них доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, його суспільну небезпечність, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої, а також дані про її особу.
З огляду на викладене суд обґрунтовано обрав ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, підстав визначити інші вид та розмір покарання не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Під час касаційного провадження Суд дійшов висновку про те, що конкретні обставини справи та дані про особу засудженої ОСОБА_8 (вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно за місцем проживання та роботи, проживає разом із донькою-інвалідом 2 групи та допомагає в догляді за її сином (онуком), має незадовільний стан здоров`я, утримує батька пенсійного віку) дають підстави вважати, що виправлення засудженої та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції її від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, вирок суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає зміні, а її касаційна скарга частковому задоволенню.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Житомирського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_8 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного за ч. 1 ст. 121 КК України покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та згідно з вимогами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на неї такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3