КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/575/2019 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0010104 від 17.07.2017 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, в останнє 17.02.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців, звільнений 12.01.2016 по відбуттю строку покарання,

за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили та покладено на нього обов`язки з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати при наявності на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк відбування покарання ухвалено обраховувати з дня затримання ОСОБА_6 . Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 17.07.2017 приблизно о 0:30 год. перебуваючи біля магазину «Фіалка» по вул. Алма-Атинській, 2 в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений па повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, однією рукою схопив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_10 , з якою спілкувався та вживав алкогольні напої, відволік її за приміщення магазину, чим подолав її волю до опору і тим самим застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та продовжуючи свої злочинні дії, вихватив з рук потерпілої належну їй сумку з майном, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 7834 грн. 57 коп.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування ст. 96-1 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст. 96-1 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у нього грошові кошти в сумі 7 834, 57 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України в бік його пом`якшення.

Зазначає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству у розкритті злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи та стійкі соціальні зв`язки, а тому суд мав можливість призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, однак цього не зробив.

Сам захисник ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , в судові засідання призначені на 07.11.2018, 09.04.19, 21.05.2019 та 04.06.2019, не з`явилися, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги захисника за відсутності сторони захисту, враховуючи, що в ній не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 06.05.2019 на адресу Київського апеляційного суду направив письмове клопотання про відмову від апеляційної скарги (т.1, а.с. 147).

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційної скарги захисника, заяву прокурора про відмову від апеляційної скарги, та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок суду першої інстанції не був оскаржений іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України оскаржується не лише прокурором, а й захисником обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе прийняти відмову заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 від апеляційної скарги та продовжити судовий розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , яка на думку колегії суддів, задоволенню не підлягає.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувались судом 1-ї інстанції в порядку ст. 349 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає його відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, які виразились уповторному відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Щодо доводу апеляційної скарги про надто суворе покарання і необхідність його пом`якшення, то колегія суддів враховує, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як вбачається з вироку, дотримуючись наведених вимог закону, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, крім ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, врахував його ставлення до вчиненого правопорушення, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, у нього відсутні зв`язки з антигромадськими елементами, на утриманні членів сім`ї не має, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, і обґрунтовано обрав ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.При цьому, суд 1-ї інстанції об`єктивно зазначив про відсутність передумов для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, і доводами апеляційної скарги цей висновок суду не спростовується.

Отже, колегія суддів вважає доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника про необхідність пом`якшення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 без задоволення, а вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року суду - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _____________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4