ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2742/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Перевальськ Луганської області, в силу ст.89 КК України не судимого, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання термін тримання під вартою з 31.07.2018.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з 31.07.2018.

Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 до набрання законної сили вироком, залишено без змін у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди суму у розмірі 39884 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди суму у розмірі 5000 (п`ять) тисяч гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування спричиненої злочином моральної шкоди суму у розмірі 150000 (сто п`ятдесят) тисяч гривень.

В іншій частині відмовлено

Згідно вироку 31.07.2018, приблизно о 19.00 годині, точного часу в ході досудового розслідування та суду встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 спільно зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , знаходилися у посадці біля будинку АДРЕСА_3 , де вони відпочивали, вживаючи алкогольні напої та показували друг другу прийоми з боротьби

В ході їх спільного відпочинку, у ОСОБА_7 на підставі раптово виниклої особистої неприязні до раніше знайомих йому ОСОБА_9 та ОСОБА_11 виник намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті останнім, тобто умисел на умисне вбивство двох осіб. З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_7 будучи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність своїх дій, і бажаючи діяти саме таким чином, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину розкладний ніж, який ОСОБА_7 тримав при собі у сумці, в той час коли він, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 стояли напроти один одного та розмовляли, несподівано для останніх, використовуючи фактор несподіванки, діючи при цьому швидко та продумано, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілих, умисно зі значною силою наніс один удар зазначеним розкладним ножом, тобто предметом небезпечним для життя потерпілого, в область життєво-важливого органу серця ОСОБА_9 , а саме в ділянку грудної клітини зліва.

Потерпілий ОСОБА_9 після отримання ножового поранення, з метою уникнення протиправних дій ОСОБА_7 та збереження свого життя, став бігти від ОСОБА_7 в бік зупинки громадянського транспорту по вул. Валентинівській м. Харкова. На що ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, побіг за потерпілим ОСОБА_9 та наздогнавши, повалив його на землю, сів зверху став наносити ОСОБА_9 удари кулаками рук в область грудної клітини, точна кількість та локалізація яких в ході досудового розслідування та суду встановити не виявилось можливим. Надалі, ОСОБА_7 побачивши, що потерпілий ОСОБА_9 втрачає свідомість, припинив свої протиправні дії, спрямовані на позбавлення життя останнього.

Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство двох осіб, відразу пішов в бік ОСОБА_11 , який знаходився поруч та намагався його заспокоїти, однак ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, зі значною силою умисно наніс ОСОБА_11 один удар розкладним ножом, тобто предметом небезпечним для життя потерпілого, в область життєво-важливого органу - серця, а саме в ділянку грудної клітини зліва.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Проте, злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки смерть потерпілого ОСОБА_9 не наступила з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , так як злочинні дії останнього були зупинені перехожими громадянами, які затримали ОСОБА_7 на місці вчинення кримінального правопорушення, своєчасною госпіталізацією ОСОБА_9 до Харківської міської клінічної лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. А.І. Мєщанінова, де йому надана медична допомога та збережене життя. В той же час, від отриманого тілесного ушкодження, 31.07.2018 на місці вчинення кримінального правопорушення настала смерть потерпілого ОСОБА_11 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , спрямованих на умисне протиправне позбавлення життя двох осіб, потерпілому ОСОБА_9 відповідно до висновку № 12-14/641-А/18 від 15.08.2018 відділення № 1 відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи на базі прозектури КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР спричинено колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини, яке проникає в грудну порожнину та черевну порожнину з ушкодженням перикарду, діафрагми та печінки і яке супроводжувалося кровотечою, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя згідно п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджено наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995. Крім того, виявлено поверхневу різану рану правого передпліччя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень за критерієм короткочасного розладу здоров`я згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Потерпілому ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 10-12/1598-С/18 від 01.08.2018 відділення № 2 відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, спричинено одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, що бере свій початок раною на передній поверхні грудної клітини ліворуч, на 6 см. Ліворуч від умовної передньої серединної лінії тіла, на 22 см. донизу від ділянки проекції середньої третини лівої ключиці та на 123 см. догори від рівня підошовної поверхні стоп, який проходить в товщі м`яких тканин у 5 міжребер`ї по грудинній лінії, перетинаючи хрящову частину 5 лівого ребра (безпосередньо в місці з`єднання його з грудиною), проникає у ліву плевральну порожнину, з ушкодженням навколосерцевої сумки, правого шлуночка серця, крововиливами в ліву плевральну порожнину (згорток крові масою 750 г. та 2000 мл. рідкої крові) та порожнину навколосерцевої сумки( близько 100 мл. рідкої крові), раньовий канал направлений спереду назад, знизу вверх та дещо зліва на право, загальною довжиною 8 см., закінчується в порожнині правого шлуночка серця, керуючись п. 4.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджено наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, вказане колото-різане поранення грудної клітини має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (згідно п.п. 2.1.1. та 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»).

Причиною смерті ОСОБА_11 стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням навколосерцевої сумки та правого шлуночка серця, що призвело до розвитку гострої крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті.

В апеляційних скаргах:

Прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 15 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що судом належним чином не враховано, що обвинувачений вчинив особливо тяжкі злочини у стані алкогольного сп`яніння.

Крім, того суд не приділив уваги даним про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, та відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоаціального розладу особистості.

Таким чином, призначене судом покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковані його дії.

Суд при розгляді даного кримінального провадження допустив неповноту та однобічність, яка призвела до необґрунтованого несправедливого та занадто суворого вироку.

Крім того вказує, що допитані судом свідки дали суперечливі покази. В свою чергу прокурор приховав від суду дані про те, що один з потерпілих був раніше судимим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень п.п. 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особі» вирішуючи питання про те, з яким ( прямим чи непрямим) умислом діяв винуватий, тобто для з`ясування змісту і спрямованості умислу, необхідно зважати на сукупність всіх обставин учиненого діяння і враховувати не тільки поведінку винуватого до, під час і після злочину , його взаємини з потерпілим, що передували події, кількість, характер і локалізацію поранень ( поранення життєво важливих органів), заподіяних потерпілому, причин припинення злочинних дій, а й спосіб учинення злочину, засоби і знаряддя злочину. При цьому якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України, як закінчених замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом. Про наявність прямого умислу можуть свідчити, зокрема, конкретні дії винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 стосовно неправильної кваліфікації його дій є необгрнутованими, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження та оскаржуваного вироку вбачається, що сукупний аналіз показів свідків, та потерпілого, а також дані експертиз обґрунтовано визнано судом першої інстанціїї такими, що не дають пістав вважати, що поведінка ОСОБА_9 , ОСОБА_11 несла реальну загрозу, такий характер небезпеки здоров`ю або життю ОСОБА_7 , що для останнього відповідала для такого захисту, як застосування ножа.

Більш того, позиція обвинуваченого стосовно того, що він діяв з метою захисту, оскільки його безпричинно та зненацька почали бити двоє чоловіків, та у нього був відсутній умисел спрямований на позбавлення їх життя, а також відсутність у ОСОБА_7 самостійно залишити місце події до часу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , не знайшла свого підтвердження у суді.

Зазначена версія спростовується як матеріалами справи так і даними судово-медичних експертиз, висновки яких були наведені з урахуванням даних при проведенні слідчих експериментів події від 05.09.2018, 10.09.2018 за участю потерпілого ОСОБА_9 та експерта, ОСОБА_7 та експерта, який в ході судового розгляду зазначив, що вказував такий саме механізм спричення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_11 як показав про це у суді. Крім цього, позиція обвинуваченого спростовується показами потерпілих, свідків, які у суді надавали послідовні свідчення, котрі не змінювали в ході судового розгляду справи. Тому у суду відсутні підстави ставити данні свідчення під сумнів.
Крім цього, позиція обвинуваченого спростовується показами потерпілих, свідків, які у суді надавали послідовні свідчення, котрі не змінювали в ході судового розгляду справи.

За таких обставин відсутні підстави ставити данні свідчення під сумнів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на глибину ранових каналів колото-різаних ран, які були спричинені ОСОБА_7 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а саме локалізацію та глибину, тобто обвинувачений діяв зі значною силою, спричинення колото-різаної рани в життєве важливий орган.

Таким чином, твердження ОСОБА_7 лише намір самозахисту та про відсутність наміру на вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , повністю спростовано дослідженими у судовому засіданні доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Переглядаючи вирок в частині апеляційних доводів прокурора щодо м`якості призначеного судом покарання та необхідності призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді 15 років позбавлення волі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 судом ці вимоги закону дотримано.

Так судом враховано є тяжкість вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами.

Дані ні про особу обвинуваченого, який в силу ст.. 89 КК України не судимий, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації, та фактичне місце мешкання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку КЗОЗ «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №7» з 2016 року.

Висновком судово-психіатричної експертизи за №693 від 17.09.2018, які були предметом дослідження у суді, встановлено, що ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особливості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував в стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

При вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжують його покарання, відповідно до вимог ст..67 КК України, судом визнано, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Істотних порушень вимог кримінально - процесуального закону під час апеляційного розгляду не встановлено, а відтак вирок суду є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді