ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2686/19 Справа № 171/279/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000281 від 04.02.2013 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 175 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 діб, тобто по 19 жовтня 2019 року включно, та тимчасово залишено ОСОБА_7 у Криворізькій УВП № 3 УДПтС у Дніпропетровській області у зв`язку з розглядом справи судом на час розгляду даного кримінального провадження.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 та серйозність висунутого йому обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і цілодобовий домашній арешт, або у визначений час, а також особисте зобов`язання чи особиста порука не буде достатніми для запобігання вищезазначеним ризикам. Даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням складності справи, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, й такий, що виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду. Крім того, обраний запобіжний захід - тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував обставин наявності у нього дитини на утриманні, постійного місця роботи та проживання, участь в АТО, в якості учасника бойових дій, участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Звертає увагу, що знаходиться під вартою вже 2 роки та 6 місяців, що з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, становить 5 років, а найбільша санкція статті за якого його обвинувачують передбачає позбавлення волі на 6 років, між тим у справі так і не допитані потерпілі. Вважає, вказане затягування процесу та порушенням його прав.
Зазначає, що він не знаходився у розшуку та не переховувався від слідства, а був на військовій службі з 2014 по 2016 роки. Крім того, останні ухвали про продовження дії запобіжного заходу щодо нього були прийняті без участі його адвоката. Вказує, що з урахування ЗУ Про амністію, навіть якщо його визнають винуватим, він не буде відбувати реальне покарання, а тому відсутні ризики та сенс переховуватись від суду.
Враховуючи викладене, а також тривалість розгляду справи, вважає, що відсутні підстави для застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просив її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000281 від 04.02.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 175 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 21.08.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 та серйозність висунутого йому обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і цілодобовий домашній арешт, або у визначений час, а також особисте зобов`язання чи особиста порука не буде достатніми для запобігання вищезазначеним ризикам. Даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням складності справи, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, й такий, що виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду. Крім того, обраний запобіжний захід - тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відсутні або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а сама тяжкість злочину не є підставою для продовження тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не врахував обставин наявності у нього дитини на утриманні, постійного місця роботи та проживання, участь в АТО, в якості учасника бойових дій, участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд при постановленні ухвали вказані обставини та особу обвинуваченого врахував та надав їм належну оцінку в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків.
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_7 на те, що він знаходиться під вартою вже 2 роки та 6 місяців, що з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, становить 5 років, а найбільша санкція статті за якого його обвинувачують передбачає позбавлення волі на 6 років, чим порушуються його права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують наявність встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Апеляційний суд враховує значну тривалість судового розгляду у даній справі, однак зважаючи на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочинів в яких він обвинувачується, факт перебування ОСОБА_7 у розшуку, на час проведення якого, досудове розслідування було зупинено, на підставі ст. 280 КПК України, колегія суддів вважає виправданим застосування до обвинуваченого в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказане також спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що він не знаходився у розшуку та не переховувався від слідства.
Посилання апеляційної скарги на те, що з урахування ЗУ Про амністію, навіть якщо його визнають винуватим, він не буде відбувати реальне покарання, а тому відсутні ризики його переховування від суду, є безпідставними, оскільки звільнення від покарання на підставі ЗУ Про амністію передбачено ст. 85 КК України та вирішується в порядку ст. 368 КПК України, згідно якої, суд повинен вирішити дане питання ухвалюючи вирок, а не при обранні чи продовженні запобіжного заходу. Таким чином, вказане не впливає на наявність чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 175 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4