ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6201/17 Номер провадження 11-кп/814/134/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0002669 від 16.06.2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 лютого 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка Карлівського району Полтавської області, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,-

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Обрано ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою негайно в залі суду.

Постановлено рахувати ОСОБА_11 строк покарання із 22 лютого 2018 року;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України. З неповною загальною середньою освітою, не одруженого, студента 1-го курсу ПВПУ №21 ім. А.О.Чепіги, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.396 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного йому покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задоволено частково.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 5508 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В частині позовних вимог ОСОБА_14 до ОСОБА_12 - відмовлено.

Постановлено стягнути на користь держави судові витрати у справі за проведення судової експертизи: із обвинуваченого ОСОБА_11 197 грн. 74 коп., із обвинуваченого ОСОБА_12 197 грн. 74 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_11 приблизно опівночі з 15 на 16 червня 2017 року, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Гетьмана Сагайдачного» у м. Полтаві, напав ззаду на потерпілого ОСОБА_14 , якому наніс сильний удар правим кулаком в праву щелепу, від чого останній, втративши свідомість, упав на асфальт, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді:закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна шкіри голови ліворуч, садна слизової оболонки верхньої губи справа та синця шкіри щічної ділянки праворуч, після чого відкрито заволодів у нього чорною шкіряною сумкою вартістю 232 грн., в якій знаходились гроші в сумі 3500 грн., паспорт на ім`я ОСОБА_14 , зв`язка ключів, ліки, дисконтні картки, а також золотою обручкою вартістю 3500 грн., заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 7232 грн..

ОСОБА_12 , будучи очевидцем вчинення зазначеного тяжкого злочину, приблизно протягом двох годин після опівночі 16.06.2017, заздалегідь не обіцяно, вчинив його приховування, зокрема, отримавши від ОСОБА_11 викрадену в потерпілого ОСОБА_14 сумку з ключами, при наближенні працівників поліції, викинув її за паркан домоволодіння АДРЕСА_4 .

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосування закону, який підлягав застосуванню при кваліфікації дій обвинувачених, що в свою чергу призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на ч.2 ст. 187 КК України та визнати їх винними, призначити покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна, цивільний позов потерпілого задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що згідно обвинувального акту ОСОБА_12 та ОСОБА_11 обвинувачувались у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, однак суд безпідставно змінив кваліфікацію їх дій. Стверджує, що обставини, викладені судом у вироку є помилковими, однобокими, такими, що встановлені шляхом перекручування та невірного сприйняття доказів. Зазначає, що в основу обґрунтування прийнято рішення, судом покладено показання самих обвинувачених, які заперечували свою змову на вчинення розбою, при цьому залишилися поза увагою і не надаючи оцінку іншим, об`єктивно існуючим доказам, що свідчать про винність обвинувачених у вчиненні саме злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. Також, вказує, що невірна зміна кваліфікації вчиненого обвинуваченими діяння призвела до неправильного вирішення цивільного позову.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржували.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, який просив вирок суду скасувати, перекваліфікувати дії обвинувачених, обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , їх захисників та законного представника обвинуваченого, які просили залишити вирок суду без зміни, представника потерпілого, яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Зокрема, у поданій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що саме ОСОБА_12 ніс сумку потерпілого з місця вчинення злочину, а тому був обізнаний про наміри ОСОБА_11 здійснити розбійний напад на потерпілого та брав у ньому участь.

Так, із дослідженим судом першої інстанції та апеляційним судом відеозапису камери спостереження, що частково зафіксувала подію нападу на потерпілого ОСОБА_14 вбачається, що дана подія відбувалася в темну пору доби при штучному освітлені. Згідно протоколу перегляду відеозапису, він є чорноно-білим без виділення інших кольорів. Переміщення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на відеозаписах відбувалось з темного боку в освітлену зону, при цьому відбувалася зміна кольору їх одягу з темних відтінків на світлі та навпаки. Обвинувачені розташовані спиною до камер спостереження.

До матеріалів кримінального провадження також не були долучені фото обвинувачених, здійснені працівниками поліції одразу після затримання у приміщенні поліції. Огляд одягу та взуття обвинувачених, з фіксуванням ознак кольору та фактури, не проводився та до матеріалів кримінального провадження не долучався.

Таким чином неможливо достеменно встановити хто з обвинувачених ніс сумку потерпілого з місця вчинення злочину.

Крім того, потерпілий ОСОБА_14 пояснив апеляційному суду, що перед нападом зробив зауваження обвинуваченим та свідкам з приводу їх неналежної поведінки, а саме нецензурних висловів під час спілкування між собою, а після удару втратив свідомість.

Також колегія суддів приймає до уваги, що потерпілий та обвинувачені, відповідно до їх показань, знаходились у стані алкогольного сп`яніння, що впливало на їх усвідомлення подій, які відбувалися.

Тому висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає вірним, а саменаступних обставин.

ОСОБА_11 приблизно опівночі з 15 на 16 червня 2017 року, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Гетьмана Сагайдачного» у м. Полтаві, напав ззаду на потерпілого ОСОБА_14 , якому наніс сильний удар правим кулаком в праву щелепу, від чого останній, втративши свідомість, упав на асфальт, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого відкрито заволодів у нього чорною шкіряною сумкою вартістю 232 грн., в якій знаходились гроші в сумі 3500 грн., паспорт на ім`я ОСОБА_14 , зв`язка ключів, ліки, дисконтні картки, а також золотою обручкою вартістю 3500 грн., заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 7232 грн..

ОСОБА_12 , будучи очевидцем вчинення зазначеного тяжкого злочину, приблизно протягом двох годин після опівночі 16.06.2017, заздалегідь не обіцяно, вчинив його приховування, зокрема, отримавши від ОСОБА_11 викрадену в потерпілого ОСОБА_14 сумку з ключами, при наближенні працівників поліції, викинув її за паркан домоволодіння АДРЕСА_4 .

Розглядаючи доводи прокурора щодо невірного, на його думку вирішення цивільного позову, колегія суддів зазначає, що у апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_14 зазначив про відшкодування йому витрат на лікування та не відшкодування вартості викраденої каблучки. Зазначив, що розмір стягнутої на його користь моральної шкоди є його заробітною платою за 2 місяці. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов, а тому відсутні підстави для збільшення сум, які підлягають стягненню.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.187 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтею 65 КК України.

Оскільки ОСОБА_11 вчинив злочин до 20.06.2017, відповідно до керівних положень, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 по справі №№663/537/17, до нього слід застосувати .5 ст.72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) та зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 лютого 2018 року щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_11 термін попереднього ув`язнення розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 22 лютого 2018 року по 21 серпня 2019 року.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4