Дата документу 03.10.2019 Справа№ 334/1037/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1037/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/797/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, непрацюючий, неодружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

27 січня 2018 року приблизно о 10 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник через паркан на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме, металеву трубу довжиною 2,5 м, діаметром 50 мм, вартістю 242 грн. 25 коп., металеву трубу довжиною 3 м, діаметром 40 мм, вартістю 232 грн. 29 коп. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 перекинув металеві труби через паркан та тримаючи їх в руках, пішов у напрямку вулиці Ризької в м. Запоріжжі, де в подальшому продав викрадене майно ОСОБА_10 та невстановленій особі. В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій завдано матеріальну шкоду на загальну суму 474 грн. 54 коп.
Крім того, 29 січня 2018 року приблизно о 10 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник через паркан на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме, металеву трубу довжиною 2,5 м, діаметром 50 мм, вартістю 242 грн. 25 коп., металеву трубу довжиною 3 м, діаметром 40 мм, вартістю 232 грн. 29 коп. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 перекинув металеві труби через паркан та тримаючи їх в руках, пішов у напрямку вулиці Ризької в м. Запоріжжі, де біля будинку № 1 був зупинений співробітниками поліції. В результаті цих умисних злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 474 грн. 54 коп.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а призначене ОСОБА_7 покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції не врахував вчинення ним двох епізодів кримінального правопорушення, пов`язаного з проникненням до сховища, які відносяться до категорії тяжких злочинів.

Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано визнав активне сприяння розкриттю злочинів та усунення заподіяної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_7 якимось чином сприяв розкриттю злочинів, а викрадене майно було повернуто потерпілій завдяки зусиллям працівників поліції.

До того, суд першої інстанції у вироку взагалі не зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Також в апеляційній скарзі не оскаржується висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 69 КК України за наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та усунення заподіяної потерпілій шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Проте, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції взагалі не мотивував те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

В порушення вказаних вимог, суд першої інстанції не мотивував, чому він визнав активне сприяння розкриттю злочинів та усунення заподіяної потерпілій шкоди як обставини, що пом`якшують покарання.

Так, органам досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 жодним чином не сприяв у розкритті злочинів, про що свідчить відсутність такої пом`якшуючої обставини в обвинувальному акті, а будь-яких доказів на спростування цього, так само, як і доказів на підтвердження факту сприяння в розкритті злочинів під час судового розгляду, матеріали кримінального провадження не містять.

До того ж, фактичні обставини справи вказують на те, що ОСОБА_7 був затриманий співробітниками поліції безпосередньо після вчинення другого епізоду крадіжки, а тому заперечення факту заволодіння майном потерпілої в умовах очевидності для правоохоронних органів, зі сторони обвинуваченого було б нелогічним, і не свідчить про його активне сприяння в розкритті злочинів.
З цих же підстав колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про усунення обвинуваченим заподіяної потерпілій шкоди.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставиною, що його пом`якшує, визнається відшкодування шкоди, але воно повинно бути добровільним.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, саме за сприяння працівників правоохоронних органів обвинуваченим було повернуто викрадене майно, належне потерпілій.

Так, з наявної в матеріалах кримінального провадження заяви потерпілої вбачається, що вона саме від співробітників поліції отримала дві металеві труби, які були викрадені лише за одним епізодом крадіжки (а.с. 40).

Таким чином, фактично шкоду потерпілій було відшкодовано шляхом вилучення у ОСОБА_7 викраденого майна під час його затримання та подальшого повернення потерпілій співробітниками поліції, а не обвинуваченим.

Зазначене свідчить про те, що призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів і вважає, що підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції свого рішення належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у зв`язку з чим, вирок в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Разом з тим, враховуючи наявність щирого каяття, повного визнання вини та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані обставини свідчать про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до тяжких корисливих злочинів, наявність щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше ніколи до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

З огляду на відсутність судимостей та обставин, що обтяжують покарання, а також наявність щирого каяття, колегія суддів приходить до висновку, що ці обставини, а також інші дані про особу ОСОБА_7 , у своїй сукупності та співвідношенні свідчать про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2018 року, задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Нагляд за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_7 .

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4