Провадження №1-в/127/283/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання. Клопотання мотивовано тим, що під час розгляду справи за його обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого статтею 185 Кримінального кодексу України, він перебував в умовах СІЗО.

Засуджений та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Прокурор вважає, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити, оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження, на яке посилається засуджений ОСОБА_4 , вбачається, що до останнього було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Крім того, як на неможливість зарахування строку попереднього ув`язнення, прокурор послався на ту обставину, що судове рішення у даній справі не приймалося, натомість провадження було закрито під час проведення досудового розслідування.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів особової справи вбачається, що 30.10.2006 р. Апеляційним судом Вінницької області ОСОБА_4 засуджений за частиною другою статті 190, частиною другою та четвертою статті 187, пунктами 6, 12 частини другої статті 115 з урахуванням статті 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також з матеріалів особової справи вбачається, що 12.12.2007 р. Ленінським районним судом м. Вінниці ОСОБА_4 засуджений за частиною другою статті 194, частиною четвертою статті 296 з урахуванням частини першої та четвертої статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, 26.05.2010 р. Замостянським районним судом м. Вінниці ухвалено вирок, відповідно до якого ОСОБА_4 засуджений за частиною другою та третьою статті 185 з урахуванням вимог частини першої та четвертої статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

При вирішенні питання щодо наявності підстав зарахування строку перебування ОСОБА_4 під вартою на час вчинення з ним відповідних процесуальних дій під час розгляду інших кримінальних проваджень згідно з правилами, закріпленими у частині п`ятій статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII, суд враховує, що зі змісту частини першої статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон № 2581-VIII) випливає, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до приписів пункту «ґ» абзацу четвертого частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Отже, приписи Закону № 2581-VIII та КК в редакції Закону № 838-VIII по-різному регулюють зарахування строку утримання особи під вартою час попереднього ув`язнення і по-різному надають визначення поняття попереднього ув`язнення. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 р. (справа № 663/537/17) звернуто увагу на те, що «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма частини п`ятої статті 72 КК про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України.

Слід звернути увагу на те, що зі змісту колізійних норм спеціальний закон відміняє (витісняє) загальний закон. Інакше кажучи, при конкуренції загальної та спеціальної норм одна з них (загальна) охоплює визначене коло діянь, а інша (спеціальна) частину цього кола, тобто різновиди діянь, передбачених загальною нормою. Спеціальна норма містить більше ознак, за рахунок яких вона і виділяється із загальної. Будь-яка норма сама по собі не може бути ні загальною, ні спеціальною. Вона стає такою, що конкурує з іншою нормою, тільки під час взаємодії між ними. За межами генетичного зв`язку спеціальна норма втрачає свої особливості та виступає як звичайна норма кримінального права. Спеціальна норма більш конкретна за змістом, установлює особливі прийоми регулювання й тому має пріоритет над загальною нормою.

Під час застосування загальних та спеціальних норм до одних і тих же фактичних обставин спеціальна норма скасовує дію загальної, при цьому спеціальні норми уточнюють загальні, а загальні встановлюють засади та основоположний напрям спеціального регулювання. Разом з тим, слід зазначити, що поряд з правилом про співвідношення загальної та спеціальної норми існує правило про дію закону в часі. Порядок застосування закону в часі вирішено Великою Палатою Верховного Суду в зазначеній вище постанові. Інших застережень щодо застосування правил дії закону в часі під час судового розгляду встановлено не було.

Отже, суд приходить до переконання, що норма, закріплена у частині першій статті 1 Закону № 2581-VIII є загальною нормою щодо визначення поняття попереднього ув`язнення під час судового провадження, а норма, закріплена у абзаці четвертому частини п`ятої статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII є спеціальною нормою, а тому застосуванню підлягає саме спеціальна норма.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що згідно з пунктом 24 частини першої статті 3 КПК судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Зі змісту ж пункту 10 частини першої статті 3 КПК кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, перебування засудженого ОСОБА_4 в умовах СІЗО може вважатись строком попереднього ув`язнення при проведенні з ним процесуальних дій під час судового провадження.

За клопотанням засудженого судом було витребувано матеріали кримінального провадження № 0000359, з яких вбачається, що в межах зазначеного провадження до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Будь-яких документальних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_4 під вартою, суду надано не було.

Крім того, як слідує з витребуваного провадження постановою слідчого відділення розслідування злочинів по лінії карного розшуку СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 від 20.01.2015 р. кримінальне провадження № 0000359 було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Враховуючи, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не здійснювався, відомостей, які б свідчили про перебування ОСОБА_4 під вартою у зв`язку зі здійсненням відносно відповідних процесуальних дій (слідчих дій чи участі у судовому розгляді кримінального провадження) у зазначеному кримінальному провадженні надані суду матеріали не містять, суд приходить до переконання що правові підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись статтями 371, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: