Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/378/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького Апеляційного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9
адвоката, представника потерпілої ОСОБА_10 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції з Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за участі потерпілої та її представника, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_11 вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2019 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Альчевськ Луганської області, із професійно-технічною освітою, не заміжню, працює швачкою у ПП «Яровий», без утриманців, таку, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судиму:

-05.12.2003 року вироком Перевальського районного суду Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців;

-16.08.2005 року вироком Перевальського районного суду Луганської області за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

-03.04.2009 року вироком Перевальського районного суду Луганської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

-17.06.2010 року вироком Перевальського районного суду Луганської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців;

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ят років; на підстав ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено цивільний позов прокурора в інтересах держави про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити повністю; стягнути з ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету Олександрійської міської ради Кіровоградської області, у відшкодування завданої злочином шкоди 4 459 гривень 84 копійки.

Ухвалено цивільний позов ОСОБА_12 залишити без розгляду.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою за вчинення: умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 09 березня 2018 року, у період часу з 12 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вживала спиртні напої разом із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виникла сварка, яка переросла у бійку, під час якої у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Знаходячись у кімнаті зазначеної вище квартири, ОСОБА_7 , реалізуючи указаний умисел, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ножем та виделкою, які взяла на кухні, нанесла не менше трьох цілеспрямованих ударів ОСОБА_12 : по одному травматичному впливу в ділянку живота, задньої поверхні грудної клітини зліва та шию зліва.

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_12 , згідно з висновком експерта № 112 від 18 квітня 2018 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани передньої черевної стінки, розташованої у ділянці білої лінії живота на 4,0 см вище пупка, яка проникає у черевну порожнину з ушкодженням сальника, що, згідно п. 2.1.3 к) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року № 6, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; рани задньої поверхні грудної клітини зліва, в проекції лопатки та рани шиї зліва, у проекції верхньої третини кивального м`язу, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я до 21 дня згідно п.п. 2.3.2 а), 2.3.3 зазначених Правил.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою та призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, без застосування положень ст. ст. 75-76 КК України; включити до вироку суду першої інстанції відомості про судимість ОСОБА_7 за попереднім вироком; у зв`язку зі смертю потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , визнати матір останнього ОСОБА_9 потерпілою, залучити до участі у кримінальному провадженні; в іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, внаслідок чого потерпілому спричинено непоправну шкоду здоров`ю; злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

Позитивна характеристика ОСОБА_7 з місця роботи судом першої інстанції оцінена як позитивно необґрунтовано, оскільки, як свідчать матеріали кримінального провадження, ОСОБА_7 по місцю роботи характеризована як стримана особа, однак, як убачається, обвинувачена вирішує конфліктні ситуації, вчиняючи насильницькі дії.

Судом неправильно зазначено про те, що ОСОБА_7 упродовж досудового розслідування та судового розгляду, більше року з часу вчинення злочину, не порушувала покладені на неї обов`язки, так як у ході судового розгляду ОСОБА_7 не з`являлась до суду, внаслідок чого до обвинуваченої застосовано примусовий привід.

Крім того, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував наявність судимості у останньою, той факт, що у минулому обвинувачена тричі притягалась до кримінальної відповідальності.

До того ж, судом першої інстанції, всупереч вимог ст. 55 КПК України, не визнано потерпілою у справі ОСОБА_9 , - матір потерпілого ОСОБА_12 , який помер; судом відмовлено у визнанні її потерпілою, що потягло порушення прав потерпілої і неможливість відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілій.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, за доводів, викладених у ній, думку потерпілої ОСОБА_9 та в її інтересах представника адвоката ОСОБА_10 , які не заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, вказали про порушення судом прав потерпілої, думку обвинуваченої та в її інтересах адвоката, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до п) 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Як визначено ст. 409 КПК України, підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 визнано винуватою за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто, умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні, а також і цивільним позивачем визнано ОСОБА_12 .

У подальшому, на стадії судового розгляду справи, потерпілий і цивільний позивач у кримінальному провадженні ОСОБА_12 помер (аркуш провадження 76 том 2, свідоцтво про смерть).

Також, як встановлено, матеріалами справи, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_9 (матір померлого потерпілого і цивільного позивача) заявлено про залучення її як потерпілої, оскільки їй завдано моральної та майнової шкоди, а також в судовому засіданні наполягала на вирішенні заявленого у межах кримінального провадження цивільного позову.

Права потерпілого регламентовані ст. 55 КПК України.

Зокрема, ч. 1, ч. 2 цієї норми закону встановлено: потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди ; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно із ч. 6 ст. 55 КПК України якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Однак, судом першої інстанції, в порушення наведених вище вимог кримінального процесуального закону, безпідставно відмовлено ОСОБА_9 у залученні її як потерпілої у кримінальному провадженні.

Крім того, що ОСОБА_9 не визнано потерпілою, судове засідання, де вирішувалось питання щодо залучення ОСОБА_9 як потерпілої, відбулось за відсутності адвоката ОСОБА_10 /представника ОСОБА_9 /, хоча на цьому наполягала ОСОБА_9 .

Мати представника беззаперечно встановлене процесуальним законом право потерпілого.

Слід зауважити, що як наслідок, заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування потерпілому майнової шкоди у розмірі 10 000 гривень та моральної шкоди у розмірі 25 гривень судом першої інстанції, у зв`язку із тим, що у даному кримінальному провадженні інші особи не визнавались цивільними позивачами, залишено без розгляду.

Тож, судом першої інстанції істотно порушено права потерпілої, передбачені ст. 56 КПК України.

Також, зауважується, що з`ясування судом першої інстанції питання щодо прийняття ОСОБА_9 спадщини після померлого ОСОБА_12 не має процесуального значення для визнання ОСОБА_9 потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки остання підпадає під визначення осіб, зазначених в ст. 55 КПК України.

Більш того, є неприпустимим з боку суду рекомендації та вказівки в судовому засіданні особі на те, що вона має ліпше звертатися задля вирішення питань відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства, ніж у даному кримінальному провадженні; що вказане має для неї аналогічні процесуальні наслідки, а у даному випадку її клопотання мають наслідком відкладення судового розгляду та затягування розгляду справи. Зазначене є порушенням кримінального процесуального закону і порушенням принципу безсторонності суду.

Крім означеного, колегія суддів звертає увагу: за наслідками нового судового розгляду, у разі доведеності сукупністю доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, слід вважати таким, що є занадто м`яким.

Відтак, зважаючи на зазначене вище, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначає новий судовий розгляд кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити у цьому ж місцевому суді новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 .

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3