Справа № 202/6615/19
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
2 жовтня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні № 0000456 від 24.04.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним клопотанням, в якому зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000456 від 24.04.2017 року, в якому 12 червня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у використанні завідомо підроблених документів та у заволодінні шляхом обману правом на майно в особливо великих розмірах. Зокрема, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що використала завідомо підроблені документи: рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2007 року в справі № 2-580 за 2007 рік та лист Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області без номера від 01.04.2016 року шляхом надання приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 для проведення реєстраційної дій. Крім того, ОСОБА_5 , діючи умисно шляхом обману, що полягає у державній реєстрації права на майно на ім`я сторонньої особи ОСОБА_7 без її відома з використанням підроблених документів, а саме рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2007 року у справі № 2-580 за 2007 рік та листа Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області без номеру від 01.04.2016 року, заволоділа правом на державне майно - будівлю водноспортивної бази «Локомотив» площею 7 503,8 кв. м. та земельну ділянку з кадастровим номером :03:305:0039, площею 0,5999 га, які розташовані по АДРЕСА_1 загальною вартістю 18 255 691 грн.

Посилаючись на те, що санкцією частини 4 статті 190 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення можливої конфіскації майна слідчий просить накласти арешт на майно, яка зареєстроване за ОСОБА_5 , а саме:

- земельну ділянку :02:008:0117 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 408 кв. м.;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, слідчий просить накласти арешт на майно, яке зареєстроване за чоловіком ОСОБА_5 - ОСОБА_8 як спільну сумісну власність подружжя, а саме:

- гараж за адресою: АДРЕСА_4 ;

- домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

У судове засідання слідчий не з`явилася, відповідно до частини 1 статті 172 КПК України її неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, з метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання слідчого, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Згідно з долученим до клопотання витягом із ЄРДР Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000456 від 24.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
12.06.2019 року в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, санкцією якої передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК).
Відповідно до частин 11, 12 статті 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно з частинами 1, 2 статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В своєму клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 : житловий будинок загальною площею 408 кв. м. та земельну ділянку :02:008:0117 за адресою: АДРЕСА_2 , квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , а також на майно, яке зареєстроване за її чоловіком ОСОБА_8 як на спільне сумісне майно подружжя, а саме: гараж за адресою: АДРЕСА_4 , домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Вирішуючи питання про арешт даного майна, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується протоколом допитів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , з яких вбачається, що саме ОСОБА_5 зверталася щодо оформлення технічної документації та права власності на нерухоме майно - будівлю водноспортивної бази «Локомотив» площею 7 503,8 кв. м. та земельної ділянки з кадастровим номером :03:305:0039, площею 0,5999 га, які розташовані по АДРЕСА_1 .

При цьому слідчий суддя враховує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, на даному етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Отже, незалежно від подальшої доведеності підозри ОСОБА_5 , на сьогодні є підстави вважати, що вона може бути причетною до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, за яке законом передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Як вбачається з наявної в матеріалах клопотання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.09.2019 року ОСОБА_5 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 263,3 кв.м., житловою площею 197,7 кв.м. (право власності зареєстровано 05.04.2006 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.04.2006 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради).

Слідчий суддя вважає, що зазначене майно може бути відчужене або передано підозрюваною іншим особам, оскільки правопорушення, в якому вона підозрюється, передбачає покарання у виді конфіскації майна.
Отже, з метою забезпечення кримінального провадження та можливого застосування до підозрюваної конфіскації майна як виду покарання у випадку, якщо її підозра буде доведена, слідчий суддя вважає можливими задовольнити клопотання слідчого в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить підозрюваній на праві власності, шляхом заборони відчуження цього майна.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права ОСОБА_5 як власника цього майна, оскільки вона має статус підозрюваної у кримінальному провадженні, в якому їй інкримінується заволодінням майном загальною вартістю понад 18 млн. грн., та накладення арешту на це майно не матиме негативних наслідків як для самої підозрюваної, так і інших осіб, оскільки заборона відчуження майна носить тимчасовий характер і не позбавляє права на користування та розпорядження цим майном, а саме права проживати в ньому, передавати його в оренду, заповідати тощо. Крім того, арешт майна може бути скасований в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.
Щодо накладення арешту на нерухоме майно -житловий будинок і земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0117, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 в, то слідчий суддя вважає, що в цій частині клопотання не може бути задоволено, оскільки запис про право власності ОСОБА_5 на це майно хоча й є наявним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак вибірково із загальнодоступної інформації, розміщеної на веб-порталі "Судова влада", встановлено, що зазначене нерухоме майно було предметом цивільних спорів у справах № 175/2889/16-ц, № 175/2617/14-ц, № 175/2411/15-ц, які розглядалися Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області та переглядалися Апеляційним судом Дніпропетровської області, Дніпровським апеляційним судом, зокрема, про право на це домоволодіння попередніх власників, якими воно відчужувалося, про скасування реєстрації права власності самої ОСОБА_5 на земельну ділянку.

Однак відповідні копії судових рішень, зокрема, про скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 , до клопотання слідчого не долучені.

В той час як без з`ясування питання щодо дійсності правочинів, на підставі яких відбувся перехід права власності на нерухоме майно, та чинності на сьогодні записів про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на таке майно, неможливо вирішити питання про правомірність вимоги про накладення арешту, оскільки накладенням арешту може бути порушено права інших осіб на це майно.

За таких обставин, у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на житловий будинок і земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0117, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , необхідно відмовити.

Також слідчий суддя вважає таким, що не підлягає задоволенню клопотання в частині накладення арешту на майно: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , гараж за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки нормами статті 170 КПК України передбачено накладення з метою забезпечення конфіскації майна арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Разом із тим, зазначене майно згідно матеріалів клопотання слідчого зареєстроване на праві власності за ОСОБА_8 , який не має статусу підозрюваного в кримінальному провадженні в рамках якого подано клопотання про арешт, до нього не може бути застосована конфіскація, а частка підозрюваної ОСОБА_5 у цьому майні як спільній сумісній власності подружжя не визначена. При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до норм сімейного законодавства частка кожного з подружжя у спільному майні має визначатися з урахуванням обсягу всього нажитого майна подружжя, тобто частка ОСОБА_5 може бути визначена за рахунок іншого майна подружжя. Тому, з огляду на накладення арешту на нерухоме майно підозрюваної, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 263,3 кв.м., слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно ОСОБА_8 , є неспівмірним із обмеженням його права власності, не відповідає засадам кримінального провадження.

Більш того, як вбачається з долученої слідчим до клопотання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.09.2019 року за ОСОБА_8 06.11.2007 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.1970 року було зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 . Проте безпосередньо копія судового рішення, на підставі якого ОСОБА_8 набуто право власності до клопотання не долучена.

Отже, слідчий суддя позбавлений можливості пересвідчитися, що на зазначене майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, зокрема, що воно не належить ОСОБА_8 на праві особистої приватної власності відповідно до статті 57 СК України (на підставі договору дарування, в порядку спадкування або набуто за кошти, які належали йому особисто).

Крім того, квартира за адресою: АДРЕСА_6 набута ОСОБА_8 на підставі договору довічного утримання від 21.12.2016 року, однак даних про те, що відносно цього майна може бути застосована конфіскація клопотання не містить, оскільки в силу норм статті 754 ЦК України майно, набуте за договором довічного утримання не може бути відчужено до смерті відчужувача, на таке майном не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Проте відомості про смерть відчужувача у клопотанні відсутні.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя дійшов до висновку про часткове задоволення клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити частково.
Накласти арешт на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_5 , шляхом заборони її відчуження.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1