Справа № 199/7898/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якому 06.11.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Посилається на те, що ОСОБА_5 , 07 вересня 2019 року, близько 20 години 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні торгівельного залу ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 52, з метою придбання продуктів харчування, взяв візок для покупок та направився до торгівельних полиць.

Перебуваючи у вказаному магазині, у ОСОБА_5 виник злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що належить ТОВ «АТБ-Маркет». Далі, ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, вчиняючи, корисливий злочин повторно, з особистої зацікавленості, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди, з метою незаконного власного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з торгових стелажів наступний товарна загальну суму 707,67 грн.

06.11.2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний просив обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаю необхідним відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001600 від 20.09.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України внесено відомості про те, що 07.09.2019 невстановлена особа шляхом вільного доступу, з торгового залу ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Калиновій, 52, здійснила крадіжку товару на суму 707 грн. (ЖЄО № 31075).
Постановою від 06.11.2019 здійснено зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч.2 ст. 185 КК України, та відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 07.09.2019 року приблизно о 20.30 годині ОСОБА_5 будучи раніше притягнутий до кримінальної відповідальності, прибув до торгового магазину ТОВ «АТБ-Маркет», який розташований по вул. Калиновій, 52 м. Дніпро, звідки таємног, вчиняючи злочин повторно, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку товару, тим самим спричинив ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальну шкоду на суму 707 грн. (ЖЄО № 31075).
Про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повідомлено 06.11.2019.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктом 5 частини першою статті 177 КПК України, є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 КПК України).

Вважаю, що клопотання та матеріали, надані слідчим доводять про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що підтверджується: протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_6 ; висновком експерта № 4592-19 від 15.10.2019; показами свідка ОСОБА_7 ; протоколом впізнання зі свідком ОСОБА_7 від 30.10.2019; показами свідка ОСОБА_8 ; протоколом впізнання зі свідком ОСОБА_8 від 30.10.2019; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності; поясненнями ОСОБА_5 , наданими слідчому судді під час судового розгляду.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Так, вказана норма забороняє переміщати тягар доведення необхідності звільнення на особу, щодо якої вирішується питання про позбавлення її волі.

Крім цього, у рішеннях Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року), "Белевицький проти Росії" (п.п.111-112 рішення ЄСПЛ від 1 березня 2007 року) зазначено, що слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до правової позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідчому судді, суду при розгляді відповідного питання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема йдеться про застосування домашнього арешту), у багатьох випадках навіть не розглядається.

Європейським судом з прав людини у справах «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції», «Смирнов проти Росії» визначено, що тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушення громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
Однак всупереч викладеному, органом обвинувачення не надано жодних вагомих доказів, які би посвідчували факти можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, вчинення дій для перешкод кримінальному провадженню іншим чином.
Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, суд згідно вимог ст. 178 КПК України враховує: 1) той факт, що наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення є достатньо вагомими; 2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, який не досяг пенсійного віку та не має підтверджених медичними документами тяжких або хронічних захворювань; 4) відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців; 5) відсутність у підозрюваного постійного місця роботи; 6) відсутність відомостей про негативну репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного, який не має постійного джерела доходу; 8) відсутність відомостей про недотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, які застосовувалися до нього раніше.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення підозрюваного (обвинуваченого) від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).
Під час розгляду клопотання, слідчим не доведено недостатності застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, слідчим не наведено.

Враховуючи характер висунутої підозри, дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою в якості запобіжного заходу не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи останнього, про який йдеться в клопотанні слідчого, а відтак відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду.

Ухвала набирає чинності негайно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: