Ухвала
Іменем України
22 листопада2019 року

м. Київ
справа № 757/21712/17-к

провадження № 51-5786 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження,

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року ОСОБА_5 засудженоза частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 3 роки зі сплатою штрафу у розмірі 5100 грн.
На підставі пункту «в» статті 1 та статей 10, 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.

Постановлено залишити без задоволення цивільний позов Міністерства охорони здоров`я та прокурора в інтересах Міністерства охорони здоров`я про стягнення коштів з ОСОБА_5 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року захиснику ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року та повернуто його апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовує тим, що він не зміг бути присутнім під час оголошення вироку в зв`язку з зайнятістю в інших судових засіданнях, при цьому зазначає, що він проживає та працює у м. Житомирі. Крім того, вказує, що копію зазначеного вироку йому не було направлено, текст рішення він отримав з Єдиного державного реєстру судових рішень, а апеляційну скаргу було подано ним в межах тридцятиденного строку з моменту опублікування тексту цього вироку. При цьому, звертає увагу на те, що апеляційне провадження вже відкрито за апеляційною скаргою прокурора. Тому, вважає, що, оскільки строк на апеляційне оскарження вироку пропущено ним лише на кілька днів, то у разі його поновлення не буде порушено принцип правової визначеності та остаточності судового рішення, а поновлення такого строку забезпечить право його підзахисного на доступ до правосуддя.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального закону України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 395 КПК апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Пунктом 4 частини 3 статті 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, у випадку, якщо таку скаргу подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду з огляду на конкретні обставини, що завадили подачі скарги у визначений законом строк.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Зі змісту ухвали Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року вбачається, що захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , брав участь у судовому засідання 11 вересня 2019 року та був повідомлений про день та час проголошення вироку, проте під час оголошення рішення був відсутній. Також в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду зазначено, що в день проголошення вироку суду першої інстанції, а саме 12 вересня 2019 року, всім присутнім учасникам судового процесу, в тому числі, засудженому та його захиснику ОСОБА_6 було вручено копію вказаного вироку.

Отже, оскільки останній день подання апеляційної скарги припадає на вихдіний день, останнім днем цього строку вважається 15 жовтня 2019 року, однак у цей день захисник ОСОБА_4 з апеляційною скаргою не звернувся.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи захиснику у поновленні строку на апеляційне оскарження вказаного вироку, мотивував свою позицію тим, що обґрунтування захисником поважності причин пропуску такого строку, а саме те, що він не був присутнім під час оголошення вироку, а про вирок дізнався лише з Єдиного державного реєстру судових рішень, не є доказом поважності пропущення строку та об`єктивними обставинами для його поновлення.
Крім того, апеляційний суд акцентував увагу на тому, що у своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку захисник ОСОБА_4 , який був повідомлений про день та час проголошення вироку, не зазначає причини його відсутності під час оголошення вироку, при тому, що він не був позбавлений можливості отримати копію цього вироку в канцелярії суду або у свого підзахисного.
Отже, апеляційний суд не знайшов підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у задоволенні клопотання захисника про поновлення такого строку слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути останньому, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що копію зазначеного вироку йому не було направлено, текст рішення він отримав з Єдиного державного реєстру судових рішень, а апеляційну скаргу подано ним в межах тридцятиденного строку з моменту опублікування його тексту, є неспроможними з огляду на таке.
Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 395 КПК апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а не з дня опублікування його тексту у Єдиному державному реєстрі судових рішень, як про це зазначає захисник у своїй касаційній скарзі. При цьому, законом встановлено виключення лише для осіб, які перебувають під вартою.
Крім того, захисник був присутнім на останньому судовому засіданні та повідомлений про день та час оголошення вироку, однак наступного дня на оголошення рішення він не з`явився. Водночас, захисник не був позбавлений можливості отримати копію цього вироку в канцелярії суду або у свого підзахисного.
Посилання захисника на те, що апеляційне провадження вже відкрито за апеляційною скаргою прокурора, не є підставою для поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку.
Інших обґрунтованих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про відсутність законних підстав для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку районного суду, захисником не наведено.

Отже, з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі наведеного, керуючись пунктом 2частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3