В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2019 р. . Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

та його учасників

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2017 за № 0015437за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, із вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні, кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 перебуваючи 15.11.2017 близько 19:20 год. біля будинку № 5 по вул. Ентузіастів в м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі.
Реалізуючи свої злочинні наміри, з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих спонукань, ОСОБА_5 , діючи за попередньою домовленістю з невстановленою досудовим розслідуванням особою, побачили на не охоронюваному автомобільному майданчику автомобіль марки «LEXUS RX 350», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ліворуч від якого знаходився потерпілий ОСОБА_6 , який розмовляв по мобільному телефону.
Підійшовши до вказаного автомобіля з правого боку, ОСОБА_5 зупинився біля задньої частини ТЗ, спостерігаючи за навколишньою обстановкою, з метою попередження невстановленої досудовим розслідуванням особи про появу сторонніх.
В цей час, невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі перебуваючи з правого боку автомобіля марки «LEXUS RX 350», д.н.з. НОМЕР_1 впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, відчинила задню праві дверці автомобіля та викрала із його салону рюкзак чорного кольору, вартістю 3788 гривень, всередині якого знаходилися наступні речі: свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «LEXUS RX 350», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яке матеріальної цінності не становить, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , яке матеріальної цінності не становить, поліс авто страхування на автомобіль марки «LEXUS RX 350», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який матеріальної цінності не становить, планшет «Ipad air 2» сірого кольору, вартістю 15000 гривень та гаманець сірого кольору вартістю 1000 гривень, всередині якого знаходилися грошові кошти в сумі 5000 гривень, які належать ОСОБА_6 , а всього на загальну суму 24 788 гривень.
В подальшому, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, виконавши усі дії, які вважали необхідними для вчинення таємного викрадення майна, свій злочинний намір довести до кінця не змогли, з причин, що не залежали від їх волі, а саме з огляду на затримання безпосередньо обвинуваченого очевидцем.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні указаного кримінального правопорушення (злочину), визнав повністю, дав покази у яких підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Так, останній указав, що дійсно за наведених в обвинувальному акті обставин та відображеного алгоритму ним та іншою собою було учинено замах на таємне викрадення майна потерпілого.
Відмітив, що разом з іншою особою діяв за попередньою домовленістю та відповідно до розподілених ролей він спостерігав за навколишньою ситуацією, у той час, як інша особа викрала із салону ТЗ рюкзак потерпілого з наявним у ньому майном.
Він же виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, відмітив, що на цей час усі питання щодо завданої шкоди потерпілому урегульовано.
Будучи допитаним в судовому засіданні відповідно до ст. 353 КПК України, у взаємозв`язку із ч. 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК України, потерпілий ОСОБА_6 надав покази у яких підтвердив обставини заволодіння його майном, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення.
Також, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, суд уважає за можливе констатувати, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то:

· даними протоколу перегляду цифрового запису від 16.11.2017 здійсненого слідчим ОСОБА_7 , у порядку ст. 237 КПК України, з якого випливає, що було досліджено відеозапис з магазину «Острів», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 5, та установлено, що на відео зафіксовано факт того, як невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі перебуваючи з правого боку автомобіля марки «LEXUS RX 350», д.н.з. НОМЕР_1 впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, відчинила задню праві дверці автомобіля та викрала із його салону рюкзак з речами потерпілого ОСОБА_6 .
ОСОБА_5 зупинився біля задньої частини ТЗ.
Та, як пояснив обвинувачений у суді, такі його дії були обумовлені необхідінстю спостерігати за навколишньою обстановкою, з метою попередження про появу сторонніх.
Цей відеозапис було переглянуто судом у ході судового розгляду, у порядку ст. 359 КПК, шляхом відтворення звукозапису і демонстрація відеозапису.
Заяви про підробку звуко - і відеозаписів до суду, у порядку ч. 4 ст. 359 КПК, не надходили.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанова від 24 жовтня 2018 року в справі № 733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі. Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.
Тим самим, у цій ситуації, джерело фактичних даних, прямо доводить собою, обставини, які у розумінні ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в цій справі, щодо дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення;
· заява потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин учинення злочину та наявності даних регламентованих ст. 55 КПК у провадженні у відношенні нього, з якої випливає, що у ній наводять дані, що є тотожні його ж поясненням в суді;

· показаннями допитаних у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджених про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , які кожен окремо, дали покази суду, якими підтвердили обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку щодо дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення;
· відомостями протоколу затримання від 16.11.2017 з якого випливає, що обвинувачений був затриманий, у порядку ст. 208 КПК, 15.11.2017 о 19:48 год., як особа яку застали під час учинення злочину/замаху на його вчинення, та інші, тож, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ч.ч. 1-2, 4 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, як доведені.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, так як він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), учинений за попередньою змовою групою осіб.

Підстав, у порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не установлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, має вищу освіту, не одружений), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, роль серед співучасників та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню,
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: диск з відеозаписом залишити в матеріалах цього судового провадження.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1