ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9361/15 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/78/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих

та цивільних позивачів - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілих та цивільних позивачів адвоката ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 2 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нечволодівка Куп?янського району Харківської області, громадянин України, має неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює водієм в ТОВ «Юліс-А», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та засуджений до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного за даним вироком покарання у зв`язку із амністією.

Цивільний позов потерпілих та цивільних позивачів задовольнити частково.
Стягнено з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 52430 гривень 91 коп., моральної шкоди 2621 гривень 55 коп., а всього 55052 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятдесят дві) гривні 46 коп..
Стягнено з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_12 у відшкодування матеріальної шкоди 1219 гривень 36 коп., моральної шкоди 61 гривня, а всього 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 36 коп.
Стягнено з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_13 у відшкодування матеріальної шкоди 2540 гривень, моральної шкоди 127 гривня, а всього 2667 (дві тисячі шістсот шістдесят сім) гривень.
Стягнено з ОСОБА_10 судові витрати на користь держави за проведення транспортно-трасологічної експертизи № 427/15 від 21.07.2015 року в сумі 2672,10 гривень експертизи технічного стану № 428/15 від 26.06.2015 року в сумі 736,56 гривень, експертизи технічного стану № 429/15 від 12.08.2015 року в сумі 736,56 гривень, автотехнічної експертизи № 715/15 від 22.08.2015 року в сумі 736,56 гривень, а всього 4881 ( чотири тисячі вісімсот вісімдесят одну) гривню 78 коп.
В задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.
Скасовано арешт накладений на автомобіль «ГАЗ-33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований за ФГ «Кегичівське», відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 03.06.2015 року.
Скасовано арешт накладений на автомобіль «Pegeuot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_13 , та на підставі генеральної довіреності перебуває у ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 03.06.2015 року.
Згідно вироку, 30.05.2015 року приблизно о 04:00 годині, ОСОБА_10 керував технічно справним автомобілем «ГАЗ-33021», р.н. НОМЕР_1 , що зареєстрований за ФГ «Кегичівське» і знаходиться на правах оренди у ТОВ «Хлібокомбінат «Кулиничівський», та рухався по автошляху «Київ-Харків-Довжанський» зі швидкістю понад 90 км/г, зі сторони міжнародного аеропорту м. Харкова у напрямку м. Києва.

В ході руху по вказаній ділянці дороги, в районі 515 км, поблизу АЗС «MARSHAL», він грубо порушив вимоги п.п.10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, що виразилося в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не переконався у безпеці маневру, змінив напрямок руху свого транспортного засобу ліворуч, та виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з автомобілем «Pegeuot Boxer», р.н. НОМЕР_2 , який в цей час рухався по своїй смузі руху у зустрічному для нього напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Pegeuot Boxer» - ОСОБА_7 і пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження.
У ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден чола, передньої поверхні грудної клітини та кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Закрита травма грудної клітини, забій серця та легенів, закритий перелом кісток тазу з обох боків, закритий перелом лівої стегнової кістки у середній третині із зсувом, закритий внутрішньо суглобовий перелом кісток лівої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я. Закрита травма животу, розриви печінки, розриви брижі тонкої кишки, десерозації тонкої та сигмоподібної кишок, множинні гематоми кишечнику, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
У ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівого стегна, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень за критерієм короткочасного розладу здоров`я. Закрита травма грудної клітини, перелом 7 та 8 ребер зліва по середньо-підпаховій лінії, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілих та цивільних позивачів адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині застосування амністії, виключивши її застосування та задовольнити цивільні позови в повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу адвоката з ОСОБА_10 .
Вказує на те, що суд під час постановлення вироку не врахував, що ОСОБА_10 під час скоєння ДТП керував автомобілем за відсутності належних правових підстав, а отже судом не з?ясовано питання відповідальності за шкоду, спричинену потерпілим та цивільним позивачам, особою, яка керувала транспортним засобом та власником транспортного засобу, які можуть нести спільну відповідальність.

Зазначає, що обвинувачений перебував у трудових відносинах з однією юридичною особою, а керував автомобілем який був переданий в аренду іншій компанії.

На думку представника потерпілих, також вбачається м?якість призначеного покарання, виходячи з особи ОСОБА_10 , який вже був причетний до загибелі людини в ДТП у 2014 р., коли він був за кермом цього ж самого автомобіля, справа була закрита, проте належних висновків не зробив, не відшкодував потерпілим задані збитки.
Також вказує, що обвинувачений став батьком відповідно до рішення суду, однак вказане рішення винесене без перевірки всіх обставин, а отже суд застосував амністію до обвинуваченого незаконно.
Тому просить виключити з вироку суду застосування амністії щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , а також в повному обсязі задовольнити цивільний позов та стягнути з останнього витрати на правову допомогу.
Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілих та цивільних позивачів адвоката ОСОБА_8 які підтримали свою апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації, працює, позитивно характеризується за місцем реєстрації та роботи, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що навчається в 8-Б класі, мати дитини позбавлена батьківських прав. Але також суд враховав позицію обвинуваченого, який свою провину визнав частково, безпосередньо сам обвинувачений будь-яких заходів для відшкодування завданої шкоди не вживав, внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 завдано тяжкі тілесні ушкодження, який дотепер продовжує лікування, потребує сторонньої допомоги, а потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження, пошкоджено транспортний засіб ОСОБА_13 .
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого суд не встановив.
Таким чином висновок суду стосовно виду та розміру покарання яке необхідно призначити ОСОБА_10 - є обґрунтованим.
Підстав для визнання будь-яких інших обставин такими, що істотно збільшують небезпеку обвинуваченого, окрім тих, що наведені у вироку, колегія судів не вбачає.

Відтак, призначене ОСОБА_10 остаточне покарання є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для будь для погіршення становища обвинуваченого та призначення йому більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Що стосується апеляційних доводів апелянта стосовно його незгоди з застосуванням амністії до обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» , звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12, 25 КК України, є необережним тяжким злочином.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні"та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. Таким чином, обвинувачений є суб`єктом амністії, а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Посилання апелянта на те, що батьківство ОСОБА_10 було встановлено судом без всебічного дослідження обставин, не приймаються колегією суддів, оскільки рішення судів є обов`язковими для виконання.

Переглядаючи вирок стосовно апеляційних доводів представника потерпілих та цивільних позивачів адвоката ОСОБА_8 щодо допущеної судом першої інстанції неповноти під час розгляду цивільних позовів, колегія суддів погоджується з ними з огляду на наступне.

Так, згідно з ч.2. ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. У відповідності до частини 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так у вироку суду першої інстанції вказано, що вимоги потерпілих та цивільних позивачів, які заявлені безпосередньо до ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, оскільки вимог до ТОВ «Юіс-А» цивільними позивачами не заявлялось, клопотань щодо залучення їх до участі у справі у якості цивільного співвідповідача також, що не позбавляє їх права звернутись до суду із відповідним позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Натомість у мотивувальній частині вироку міститься посилання суду що стороною цивільного позивача суду не подавалось доказу на підтвердження вартості транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що фактично унеможливлює визначити розмір завданої шкоди, яка підлягає стягненню з страхової компанії. Враховуючи наведене, суд вказав, що позовні вимоги в цій частині до страхової компанії задоволенню не підлягають.

Такі висновку суду є суперечливими, оскільки відмова суду першої інстанції по суті в частині відшкодування матеріальної шкоди вартості транспортного засобу, перешкоджає повторному зверненню позивачів в суд першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

При цьому така відмова суду не містить обґрунтування, суд лише послався на обставину що суду не надано доказів на підтвердження вартості транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість на аркуші 133 Т.2 міститься звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному доказу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні цивільних позовів є суперечливими та необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про слушність апеляційних доводів представника потерпілих та цивільних позивачів щодо необґрунтованості та невмотивованості вироку в частині відмови в задоволенні цивільних позовів, що обумовлює часткове задоволення його апеляційних вимог, а вирок в цій частині підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України..

Що стосується часткового задоволення цивільних позовів судом першої інстанції та стягнення з ПАТ НАСК «Оранта» матеріальної та моральної шкоди на користь позивачів, то з такими висновками суду колегія суддів погоджується.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілих та цивільних позивачів адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 2 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_10 - в частині відмови в задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та цивільних позивачів ОСОБА_13 та ОСОБА_16 скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в частині залишення оскаржуваної ухвали без змін в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -