Провадження № 11-кп/824/203/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0007361 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч, Житомирської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого неофіційно охоронцем у ТОВ «Експосервіс груп-1», маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;

на підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 05 серпня 2018 року, приблизно в 00 годин 20 хвилин, знаходячись поруч з приміщенням охорони, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 13, разом з ОСОБА_9 , вживали алкогольні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв, у ОСОБА_7 з ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, на побутовому ґрунті, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, приблизно в 00 годин 25 хвилин, ОСОБА_7 направився до приміщення охорони, за яким знаходилась літня кухня, де взяв кухонний ніж та, повернувшись назад завдав вказаним ножем ОСОБА_9 один цілеспрямований удар в живіт, чим спричинив останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1417/Е від 20/09.2018 року тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, що в свою чергу призвело до звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від реального відбування покарання, що є несправедливим через м`якість, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги указав, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий умисний злочин щодо потерпілого ОСОБА_9 з яким перебував у дружніх відносинах, що свідчить про те, що ОСОБА_7 є агресивною та конфліктною особою та може завдати шкоди навіть своїм знайомим та друзям. Окрім того, судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням належним чином не взято до уваги характер вчиненого ним діяння, а саме нанесення удару ножем в область живота, що при певному збігу обставин могло спричинити смерть потерпілого, а також поведінку обвинуваченого в момент вчинення злочину та після нього. Додатково указав, що судом не було враховано позицію прокурора щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме у виді позбавленні волі строком на 5 років з реальним відбуванням покарання. Наведене, на думку прокурора, свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбування покарання. Просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвали новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:

прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі:
обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги прокурора з огляду на таке.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції проводився в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Порушень судом першої інстанції даної норми КПК України колегією суддів не встановлено. Учасниками судового провадження вирок в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій не оспорюється. У зв`язку із цим вирок у зазначеній вище частині судом апеляції не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність вироку в частині покарання, а саме не обґрунтованого застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, вимог ст. 75, 76 КК України, то вони, на думку колегії суддів не ґрунтуються як на вимогах закону, так і на матеріалах кримінального провадження.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Статтею 75 КК України передбачена можливість звільнення особи від відбування покарання із випробуванням. Відповідно до частини першої цієї норми закону умовами прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням є: призначення покарання певного виду та розміру, у даному випадку позбавлення волі на строк не більше п`яти років та переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке ґрунтується на сукупності встановлених даних про тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Як вбачається із вироку, при вирішенні питання про покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується; визнання ним вини у вчиненні злочину, його щире каяття у вчиненні злочину. Судом першої інстанції була врахована і думка потерпілого щодо покарання, зокрема те, що потерпілий вибачив обвинуваченого, послався на те, що не має до ОСОБА_7 , моральних претензій, дав показання про часткове відшкодував йому матеріальної шкоди та просив суд не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі. Сукупність указаних обставин призвела суд першої інстанції до обґрунтованого переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним покарання, наслідком чого стало ухвалення рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, яке судом першої інстанції належним чином мотивоване.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтоване звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням колегія суддів вважає не обґрунтованими.

Так при вирішенні питання про покарання судом першої інстанції були врахована тяжкість вчиненого злочину. Посилання прокурора на те, що обвинувачений є агресивною та конфліктною людиною не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Будь-яких даних, які би підтверджували його агресивність та конфліктність матеріали справи не містять. Колегія суддів звертає увагу на те, що тілесне ушкодження потерпілому було завдане у ході обопільного конфлікту. Після вчинення злочину обвинувачений та потерпілий примирились про що свідчить позиція потерпілого щодо покарання обвинуваченого. Указані обставини спростовують доводи апеляційної скарги щодо агресивності та конфліктності обвинуваченого. Посилання прокурора на те, що обвинувачений декілька разів відновлював конфлікт не може враховуватись при вирішенні питання про покарання, оскільки такі обставини вчинення злочину обвинуваченому у вину поставлені не були.

Не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом локалізації тілесних ушкоджень та загрози життю і здоров`ю потерпілого, оскільки ці обставини утворюють об`єктивну сторону злочину, який був визнаний судом доведеним. Не погодження суду із позицією прокурора в частині покарання саме по собі не може свідчити про незаконність вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Доводів, які би безумовно указували на незаконність вироку в частині покарання прокурором у апеляційній скарзі не наведено.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю в три роки, тобто максимальної тривалості, що є необхідним для виконання завдань випробування, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, за своїм видом та розміром відповідає як тяжкості злочину, так і особі обвинуваченого. Підстав для посилання даного покарання в тому числі і шляхом призначення покарання без застосування положень ст. ст. 75 і 76 КК України колегія суддів не вбачає.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4