Справа № 576/1731/19
Провадження №1-кп/576/288/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові кримінальне провадження № 0000050 від 02.12.2014 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глухів Сумської області, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України -

ВСТАНОВИВ:
19 березня 2014 року солдат ОСОБА_6 на підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 діловодом мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 13 від 19 березня 2014 року солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , на всі види забезпечення та цим же наказом призначений на посаду діловода мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військового комісаріату.

Відтак, з 19.03.2014 року, тобто з дня зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , солдат ОСОБА_6 розпочав проходити військову службу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Разом з тим, відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до вимог ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Згідно з встановленим у ІНФОРМАЦІЯ_5 розпорядку дня, військовослужбовці мають право обирати місце проживання за межами військової частини під час проходження військової служби. Робочий день розпочинається о 8 годині ранку та закінчується о 18 годині, весь інший час військовослужбовці за контрактом перебувають за межами військової частини.

Однак, 20 листопада 2014 року, о 08-00 год. солдат ОСОБА_6 , в порушення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу начальника (командира) не з`явився до розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокується по АДРЕСА_2 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

В подальшому, солдата ОСОБА_6 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 84 від 28.11.2014 року визнано таким, що не прибув до військового комісаріату та знято з усіх видів забезпечення.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_6 з власної ініціативи прибув до пункту пропуску через державний кордон України «Сеньківка» в Чернігівській області, де перетнув державний кордон України, був затриманий співробітниками Державної прикордонної служби України та доставлений до військової прокуратури Сумського гарнізону за адресою: АДРЕСА_3 , із зізнанням, чим припинив протиправну діяльність.

У період відсутності на військовій службі солдат ОСОБА_6 перебував у м. Люблін Республіки Польща, де працював водієм та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживав жодних заходів для з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_6 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, зокрема, з моменту з`явлення особи із зізнанням до органу досудового розслідування, таким чином злочинне діяння останнього 12.08.2019 року припинено, та злочин завершено у м. Суми.

Отже, солдат ОСОБА_6 був незаконно відсутній на службі у ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 20.11.2014 року по 11.08.2019 року включно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав повністю та пояснив, що в березні 2014 року його мобілізували, він намагався звільнитись в усній формі, але йому відмовили, тому він самовільно поїхав на заробітки до Польщі, оскільки на його утриманні перебувають малолітня дитина, непрацездатні батьки, теща, яка страждає на хворобу нирок та потребує постійного гемодіалізу. Зараз вся його сім`я проживає у Польщі, де він працював водієм. До України він повернувся у 2019 році, бо вирішив врегулювати питання кримінальної відповідальності, про що йому відомо зі слів друзів.

За згодою учасників процесу суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийняв до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, докази, які ніким не оспорювались, та прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками судового провадження не оспорюються.

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_6 діяння повністю доведено і його слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування на утриманні обвинуваченого батьків похилого віку та малолітньої дитини.
Суд вважає ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що призначення основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Тож, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання; його особу - він раніше не судимий, вину визнав, щиро покаявся, не перебуває на обліку у психіатра і нарколога, формально позитивно характеризується за місцем проживання в Україні, має велику родину, на його утриманні перебуває малолітня дитина та батьки пенсіонери; висновки, викладені в досудовій доповіді фахівцем органу пробації щодо неможливості виправлення обвинуваченого без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, суд вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, у виді штрафу.
З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне при призначенні покарання керуватися приписами ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на проведення судових експертиз та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 14 450 грн.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1