ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3078/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/673/19
Категорія: ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 358 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 строком на шістдесят днів, тобто до 21 листопада 2019 року.

Не погодившись з таким рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вищезазначену ухвалу скасувати в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а також постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних доказів щодо неможливості виконання певних обов`язків, покладених на ОСОБА_8 , як на обвинуваченого, передбачених в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, вважає, що клопотання прокурора не відповідає ст. 184 КПК України, а крім того прокурором не доведена наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише перелічені ним. Прокурор не навів обґрунтування застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що судом не були допитані свідки, потерпілі, не досліджено докази. Вважає, що прокурором була порушена процедура обов`язкового вручення обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_11 , обвинувачується у вчинення злочинів, передбачених,ч.4 ст. 358, яке відносить до категорії злочинів невеликої тяжкості, а також ч.4 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, незаконні умисні дії які інкримінуються ОСОБА_8 , що вчинені за версією органу досудового розслідування та які прокурор вважає доведеними, обвинувачений вчинював у складі організованої групи з корисливих мотивів, за попередньою змовою, загально небезпечним способом із використанням спеціальних засобів, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи та з погрозою застосування такого насильства ( розбій, поєднаний з проникненням у житло ), а тому на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також може негативно вплинути щодо належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків убачається з вищенаведених відомостей, тобто, які об`єктивно існують незалежно від тверджень сторони захисту, а тому можуть вбачатися і стороннім спостерігачем, внаслідок чого колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Також, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований та не має постійного доходу, що у сукупності з тим, що він обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, дає підставу колегії суддів вважати правильним встановлення судом першої інстанції існування ризику, який передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.
Крім того, відповідно до журналу судового засідання (а.с.80-83) та аудиозапису судового засідання (а.с.84) в судовому засіданні приймали участь потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які висловлювали свою думку в судовому засіданні та підтримали клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених.
Всупереч думці захисника, положення ст. 314 КПК України не передбачають участь свідків та вивчення доказів у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, доводи апелянта, щодо відсутності в матеріалах провадження даних про вручення обвинуваченому ОСОБА_8 копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, не спростовують фактичності і правильності висновків прийнятого судом першої інстанції рішення. Проте відомості, що зафіксовані на аудиозаписі судового засідання (а.с.84), свідчать, що захисник та обвинувачений чітко розуміли зміст клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4