Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/869/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретар судового засідання ОСОБА_4 , перекладач ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів кримінального провадження за № 0000086 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України.
Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 діб.
Клопотання мотивував тим, що ризики, які слугували для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали.
Захисник заперечив щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, зазначивши, що проркурором крім тяжкості злочину, що інкримінується йому підзахисному, інших обставин, які б свідчили, що обвитнувачений має намір переховуватися чи іншим чином перешкоджати розгляду справи не наведено.
Зазначив, що обвинувачений визнає вину у пред`явленому обвинуваченні, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки.
Обвинувачений щодо клопотання прокурора заперечив та підтримав доводи захисника. Додатково зазначив, що має громадянство Угорщини і по такому поспорту виїзджає закордон.
Потерпіла та представник клопотання підтримали.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить з наступного.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Судом встановлено, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися. Зокрема, з врахуванням характеру та тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який є особливо тяжким, особи обвинуваченого, існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наведене унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, так-як такий не може запобігти зазначеним ризикам, є необхідність у продовженні його застосування.
Крім того суд констатує, що захисником не спростовано доводів прокурора про наявність ризиків, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доводів, які б свідчили, про те, що інші, більш м`які запобіжні заходу зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку, захисником взагалі не зазначено.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Аналізуючи доцільність подальшого застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, приймає до уваги, що ризики, передбачені положеннями 177 КПК України, що стали підставою для обрання слідчим суддею відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися.
Так, суд не може прийняти доводи обвинуваченого та захисника про те, що застосовування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, через те, що ризики наведені прокурором відсутні, оскільки, судом встановлено, що ризики наведені прокурором заслуговують на увагу, а наявність місця проживання у обвинуваченого, не є гарантією виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не може запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду, з метою уникнення покарання за скоєне та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).
Зокрема, судом враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому, суд звертає увагу сторони захисту на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.
Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, яке йому інкримінуються, тяжкістю покарання, яке йому загрожує згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_9 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.
Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та доцільність тримання обвинуваченого під вартою.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , терміном на 60 діб з 20.05.2019 року по 18.07.2019 року включно
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати начальнику Закарпатської УВП №9.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2