Дата документу 20.08.2019 Справа № 336/3051/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3051/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/911/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 cерпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Совєтського районного суду м.Тули від 01 лютого 2016 року за ч.2 ст.210, ч.3 ст.30, п.п.«а», «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до 8 років позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2017 року (з урахуванням виправленої у ній описки відповідно до ухвали від 26 березня 2018 року), якою приведено у відповідність із законодавством України вирок Совєтського районного суду м.Тули від 01 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.210, ч.3 ст.30, п.п.«а», «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до 8 років позбавлення волі.

Ухвалено за правилами, передбаченими ч.4 ст.610 КПК України, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч.1 ст.255 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Своє рішення суд мотивував тим, що замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах (за ч.3 ст.30, п.п.«а», «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ), відповідно до діючого законодавства України, кваліфікується за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України і карається позбавленням волі, з урахуванням положень ч.2 ст.68 КК України, на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна; участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації) за ч.2 ст.210 КК РФ, відповідно до діючого законодавства України, кваліфікується за ч.1 ст.255 КК України і карається позбавленням волі на строк від 5 до 12 років. Враховуючи те, що суду були надані всі необхідні документи згідно зі ст.6 Конвенції про передачу засуджених від 21 березня 1983 року та ч.2 ст.610 КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання про приведення вищевказаного вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі засуджений просить засудити його відповідно до вироку Совєтського районного суду м.Тули від 01 лютого 2016 року в повному обсязі.

Згідно з ухвалою, до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно громадянина України ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України, в якому заявник просив визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнано винним за вироком Совєтського районного суду м.Тули від 01 лютого 2016 року, а також визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим за цим вироком в Україні.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання та вважав його обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін;

захисника - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, вказаним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11.

Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст.610 КПК України.
При цьому суд, як це передбачено ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Совєтського районного суду м. Тули (Російська федерація) від 01 лютого 2016 року за ч.2 ст.210 КК РФ із застосуванням ч.2 ст.62 КК РФ до 4 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.3 ст.30 п.«а», «г» ч.4 ст.228-1 КК РФ із застосуванням ч.2 ст.62 КК РФ до 7 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Вирок набрав законної сили 30 березня 2016 року.

Згідно з оскаржуваною ухвалою від 20 вересня 2019 року, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.30, п.п «а»,»г» ч.4 ст.228.1 КК РФ, відповідно до діючого законодавства України, - за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України і визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.210 КК РФ, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що кримінальна відповідальність за участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації) в Україні не встановлена.
Ухвалою суду першої інстанції від 26 березня 2018 року було виправлено описку в ухвалі від 20 вересня 2017 року.
У цій ухвалі суд першої інстанції зазначив, що помилково прийшов до висновку про те, що кримінальна відповідальність за участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації) в Україні не встановлена, та кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.210 КК РФ, відповідно до діючого законодавства України - за ч.1 ст.255 КК України, і визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до положень ст.379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду від 26 березня 2018 року не відповідає вимогам ст.379 КПК України, оскільки суд першої інстанції не виправ описку у судовому рішенні, а фактично вніс зміни до існуючого рішення, що законом не допускається.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що вироком Совєтського районного суду м.Тули РФ ОСОБА_6 призначено покарання за ч.2 ст.210 КК РФ із застосуванням ч.2 ст.62 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Зазначені дій ОСОБА_6 суд першої інстанції кваліфікував за ч.1 ст.255 КК України та визначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років (що є більш суворим ніж призначено судом іноземної держави), чим порушив вимоги ч.4 ст.610 КПК України, згідно з якими, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Крім того, суд першої інстанції визначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, передбачений ч.1 ст.70 КК України, хоча суд РФ застосував принцип часткового складання призначених покарань, який також передбачений ч.1 ст.70 КК України.

В цій частині суд першої інстанції своє рішення взагалі не обґрунтував.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала та вищевказана ухвала про вправлення описки не можуть бути визнані законними та обґрунтованими, та відповідно до положень ст.409 КПК України, підлягають скасуванню.

Оскільки, діючи в межах, визначених ст.404 ЦПК України, колегія суддів позбавлена можливості виправити вищевказані недоліки, виходячи з загальних засад кримінального провадження, передбачених ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи оскаржувані ухвали, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України та приведено у відповідність із законодавством України вирок Совєтського районного суду м.Тули від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 , та ухвалу вказаного суду від 26 березня 2018 року про виправлення описки у вищевказаній ухвалі від 20 вересня 2017 року, скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3