Ухвала
Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ
справа № 344/558/18

провадження № 51-2680 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Івано-Франківськ, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено: за ч. 1 ст. 296 КК України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 6 місяців, остаточне покарання призначено на підставі ст. 70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, строком на 3 роки і 6 місяців позбавлення волі.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а також в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 2 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , щире каяття, оскільки, тільки під тиском незаперечних доказів ОСОБА_4 визнав себе винуватим та щиро розкаявся. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ч.1 ст. 370 та ч.2 ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Мотиви суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 187 та ч.1 ст. 296 КК прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання є непереконливими та не наведено обставин очевидно не справедливого покарання визначеного судом.
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, доводи прокурора належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі підстави, на яких визнав її необґрунтованою.
Відповідно до статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд, спростовуючи наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи, які є фактично аналогічними доводам у касаційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 187 та ч. 1 ст. 296 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, його молодий вік, позитивну характеристику, що він раніше не судимий, не працює, збитки завдані злочинними діями добровільно частково відшкодував потерпілому ОСОБА_5 , щиро розкаявся як на досудовому слідстві та в ході судового засідання, підтвердивши фактичні обставини справи.
Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного суду та вважає, що призначене ОСОБА_4 місцевим судом покарання за ч. 1 ст. 187, ч.1 ст.296 КК та кінцеве покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК, залишене без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів та відповідає положенням статей 50, 65 КК. Крім цього, судом апеляційної інстанції перевірено та належно оцінено доводи прокурора щодо безпідставності визнання судом першої інстанції пом`якшуючої обставини, щире каяття, зазначивши, що визнання вини ОСОБА_4 відображено в обвинувальному акті.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі доводи і в касаційній скарзі прокурора.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає нормам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3