ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

за участю потерпілого ОСОБА_15

за участю обвинуваченого ОСОБА_16
за участю захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №004022 від 10 липня 2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, освіта вища, працюючого грузчиком, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:

09 липня 2013 року близько 20 год. 00 хв. гр. ОСОБА_15 підійшов до вхідних дверей на подвір`я свого сусіда ОСОБА_16 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , щоб зробити йому зауваження з приводу вогнища, яке він розвів на своєму подвір`ї і від якого був неприємний запах. Постукавши в двері, ОСОБА_16 , відчинив та маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , що виник на ґрунті постійних особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, безпричинно, умисно завдав потерпілому ОСОБА_15 , три удари дерев`яною палицею в область голови, але потерпілий закрив голову руками та удари пришились на передпліччя лівої руки та зап`ястя правої руки.

Своїми протиправними діями ОСОБА_16 заподіяв ОСОБА_15 згідно висновку судово-медичної експертизи №2020-ая/13 від 15.07.2013 року травми, а саме синець на правій руці та садно на лівій руці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, та спричинені від дії тупого твердого предмету, та могли бути заподіяні в строк і можливо за вищезазначених обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України не визнав у повному обсязі, пояснивши, що 09.07.2013 року він знаходився у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , а за парканом за №44 зі своїм другом випивав ОСОБА_15 , який голосно нецензурно виражався та викрикував. Близько о 20 годині вечора він почув гуркіт у свої ворота, він подумав, що щось трапилось та побіг відкривати хвіртку. Зі сторони вулиці на нього накинувся ОСОБА_15 з погрозами, а у його руках був предмет, схожий на лом. ОСОБА_16 спробував закрити хвіртку, але ОСОБА_19 просунув в двері лом та продовжив погрожувати йому та його сім`ї розправою. Обвинувачений покликав дружину та попросив викликати поліцію, проте вона злякалась настільки, що не могла згадати, як викликати її з мобільного. Тоді він сам подзвонив у поліцію та повідомив черговому, що до нього ломляться невідомі та погрожують, проте поліція не приїхала. Для того, щоб відсторонити нападників від хвіртки, обвинувачений просунув в щілину держак від лопати та відсунув нападника від дверей. Лом випав у ОСОБА_15 з рук та він перестав блокувати хвіртку, що дало можливість закрити її. ОСОБА_15 пішов, обвинувачений думав, що конфлікт вичерпаний. Після чого його викликали в прокуратуру та підсунули якісь папери, які він підписав, права йому роз`яснені не були.

Незважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення-злочину об`єктивно підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що влітку 2013 року, під вечір, він з дружиною та друзями ( ОСОБА_20 ) сиділи у дворі. Його сусід ОСОБА_16 запалив щось у дворі, на що потерпілий зробив йому зауваження через паркан, проте реакції не було. Потім вийшов на хвіртку, постукав, а він вилетів із-за хвіртки, наніс по руці удар держаком від лопати та закрився. Після чого потерпілий викликав дільничного, була написана заява, а потім зняті побої.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 242 КПК України, тяжкість та характер тілесних ушкоджень обов`язково встановлюються на підставі відповідної експертизи.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи на підставі заяви №637-2013 від 10.09.2013 року, на підставі даних судово-медичного огляду громадянина ОСОБА_15 , спеціаліст прийшов до висновку, що синець на правій руці, а садно на лівій руці утворилися від дії тупих твердих предметів у строк, відповідний вказаному оглянутому. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження (п. 2.3.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень»).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.09.2013 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_15 , встановлено, що 09.07.2013 року приблизно о 19:45 год. потерпілий знаходився разом зі своєю сім`єю та товаришем ОСОБА_21 вони знаходилися на подвір`ї, коли з сусідського подвір`я повіяв їдкий дим, який по запаху був подібний паленій резині. Приблизно о 20:00 год. потерпілий вийшов на вулицю і направився до калитки сусіда, постукав у двері та їх відкрив сусід ОСОБА_22 , який без всякої причини почав наносити удари палицею, яка була схожа на держак з лопати. Потерпілий захищався руками та всі удари прийшлись на ліву та праву руку. Ударів було приблизно три. Потерпілий вказав на ліву руку, на яку прийшовся перший удар в область передпліччя та показав, що ОСОБА_23 бив з розмаху палицею, яка була в правій руці. Потім потерпілий вказав на праву руку в області передпліччя, куди прийшовся другий та третій удар, котрі теж були нанесені палицею, яка була в правій руці з розмаху.

Тобто проведенням вказаної слідчої дії підтверджується час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення-злочину, як того вимагає пункт 1 частини 1 статті 91 КПК України.

Згідно висновку експерта №2616-ая/13 від 06.09.2013 року, у ОСОБА_15 мали місце: синець на правій руці, садно на лівій руці, які утворилися від дії тупого твердого предмета у строк, при тому способі та механізмі, на які він вказує у допиті.

Відповідно до положень частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні, до якого належить і судове, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення тобто подія кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, і ці обставини, згідно пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Про це ж зазначено у роз`ясненнях, які містяться в п.п. 8, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ и постановлення вироку» від 29.06.1990 року №5, згідно яких суди у кожній справі повинні встановлювати відмічені вище обставини, а також спрямованість умислу підсудного.

Суд відноситься критично до версії обвинуваченого ОСОБА_16 стосовно обставин, зазначених ним у судовому засіданні, адже жодних належних доказів на підтвердження погроз з боку потерпілого ОСОБА_15 на адресу сім`ї обвинуваченого ним не надано, більш того сам обвинувачений підтвердив, що до поліції з приводу дій сусіда ОСОБА_15 він не звертався. У своїх поясненнях ОСОБА_16 пояснив, що для того, щоб відсторонити «нападників» від хвіртки, обвинувачений просунув в щілину держак від лопати та відсунув нападника від дверей. Тобто ним підтверджено використання держака від лопати та сам факт «відсторонення» так званих нападників.
Тобто, версія обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам, встановлених по справі та спростовуються послідовними та стабільними показами потерпілого, даними під час розгляду справи у суді, даними протоколу слідчого експерименту, висновками судово-медичних експертиз, які в повній мірі співпадають один з одним та матеріалами справи. Зазначені доводи обвинуваченого розцінюється судом як засіб захисту. При цьому показання обвинуваченого в цій частині не підтверджуються жодними доказами.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_16 стосовно нероз`яснення йому прав та неознайомлення з матеріалами досудового розслідування спростовується протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 26.09.2013 року, з якого вбачається, що факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_16 підтверджено, про що свідчить його особистий підпис.

Таким чином, аналіз усіх досліджених в суді доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

За таких обставин, аналізуючи та оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи положення пункту 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_16 та кваліфікує його дії за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, працевлаштований, на обліку в обласному наркологічному, психіатричному диспансерах не перебуває, за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , характеризується з негативно.

Відповідно до статті 66 КК України, обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_16 судом не встановлено.

Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_16 судом не встановлено.

Відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимогстатті 65 Кримінального кодексу Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_16 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у межах санкції частини 1 статті 125 Кримінального кодексу України у вигляді штрафу, цей вид покарання буде мати вплив на його виправлення та попередження нових злочинів, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України мета покарання як обвинуваченим, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_16 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий: