ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/564/18 Справа № 195/514/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 09 березня 2017 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15 п.п. 1,6 ч. 2 ст. 115, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України з конфіскацією всього належного йому майна із застосуванням ст. 71 КК України, змінений в частині покарання ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 01 серпня 2017 року, якою призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, визначеного Томаківським районним судом Дніпропетровської області, і покарання, визначеного ОСОБА_10 за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2017 року за ч. 3 ст. 15 п.п. 1,6 ч. 2 ст.115, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України, який було змінено в частині покарання ухвалою апеляційного суду Дніпропетровськоїобласті від 01 серпня 2017 року у виді позбавлення волі на строк 15 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років 7 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання остаточно призначене за сукупністю злочинів покарання, частково відбуте за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року, змінене в частині покарання ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах вищезазначеного кримінального провадження з 10 січня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 01 листопада 2015 року близько 21.00 години, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, переконавшись, що ОСОБА_11 спить та не бачить його злочинних дій, шляхом вільного доступу, зі столу викрав мобільний телефон марки «Nokia 5030с-2», вартістю 270 грн., спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на вказану суму.
06 листопада 2015 року близько 18.00 години 20 хвилин ОСОБА_7 зайшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , після чого через відчинені двері зайшов у житловий будинок вказаного домоволодіння, де будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, знявши руками з петель, викрав чавунну батарею на 10 секцій, вартістю 408,03 грн.; 2 чавунні батареї на 8 секцій, вартістю 326,64 грн. кожна, та чавунну батарею на 5 секцій, вартістю 204,15 грн., які належать ОСОБА_12 , спричинивши тим самим матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму - 1265,73 грн.
23 грудня 2015 року приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_7 перебував у свого знайомого ОСОБА_13 по АДРЕСА_3 , де під час розмови ОСОБА_13 , (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ухвалено вирок, який набрав законної сили), запропонував поїхати пошукати металеві вироби, для того щоб в подальшому здати їх на металобрухт та використати кошти на продукти харчування, на що ОСОБА_7 погодився.
З цією метою ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , на автомобілі ВАЗ 21063, приблизно о 12 годині 30 хвилин, під керуванням ОСОБА_13 , попрямували в сторону с. Петрівка Томаківського району Дніпропетровської області, де проїжджаючи біля місцевого кладовища, поблизу с. Петрівка, ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_7 незаконно заволодіти металевими виробами, які знаходяться під пам`ятниками на могилах, на що ОСОБА_7 погодився, вступивши таким чином у попередню змову з ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на наругу над могилами та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, керуючись корисливими мотивами, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та винесено вирок, діючи за попередньою змовою групою осіб в цей же день, тобто 23 грудня 2015 року приблизно о 13.00 годині, знаходячись на кладовищі біля с. Петрівка Томаківського району Дніпропетровської області, переконавшись, що їх злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшли до могили та демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, піднявши руками пам`ятник, витягнули металевий швелер, довжиною 2 м, який віднесли до автомобілю та поклали до багажного відділення, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь, з місця скоєння злочину зникли.
Крім цього, ОСОБА_7 24 грудня 2015 року, приблизно о 10.00 годині, перебуваючи у свого знайомого ОСОБА_13 , який проживає за вищевказаною адресою, де під час розмови ОСОБА_13 запропонував поїхати пошукати металеві вироби для того, щоб в подальшому здати їх на металобрухт та використати кошти на продукти харчування, на що ОСОБА_7 погодився.
З цією метою ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 , матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ухвалено вирок, на автомобілі під керуванням ОСОБА_13 попрямували в сторону с. Кисличувата Томаківського району Дніпропетровської області, де проїжджаючи біля місцевого кладовища, діючи за попередньою змовою групою осіб, в цей же день, тобто 24 грудня 2015 року приблизно об 11.35 годині, знаходячись на кладовищі, розташованому по вул. Широка в с. Кисличувата Томаківського району Дніпропетровської області, переконавшись, що їх злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшли до могил, після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, піднявши руками пам`ятник, витягнули 4 металевих швелера, довжиною по 2 м. кожний швелер, 2 металевих швелера, довжиною по 2 м кожний, один швелер, довжиною 2 м, які віднесли до автомобілю та поклали до багажного відділення, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь, після чого з місця скоєння злочину зникли.
25 грудня 2015 року ОСОБА_7 , близько 12.55 години, за попередньою змовою з ОСОБА_13 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ухвалено вирок), на автомобілі під керуванням ОСОБА_13 попрямували в сторону с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області, де проїжджаючи біля місцевого кладовища, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на наругу над могилами та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, піднявши руками пам`ятник, витягнули металевий швелер, довжиною 1,5 м, який віднесли до автомобілю та поклали до багажного відділення, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь.
Цього ж дня, тобто 25 грудня 2015 року, в період часу з 13.15 години до 15.15 години, знаходячись на кладовищі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ухвалено вирок), яке розташоване біля с. Преображенка Томаківського району Дніпропетровської області, переконавшись, що їх злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшли до могил, після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, піднявши руками пам`ятники, витягнули металеві швелери довжиною 1,2 м; 2 металевих швелера довжиною по 1,2 м кожний; металевий швелер довжиною 1,2 м; металевий швелер довжиною 1,5 м; металевий швелер довжиною 1,2 м; металевий швелер довжиною 1,5 м; 2 металевих швелера довжиною по 1,5 м; які віднесли до автомобілю та поклали до багажного відділення, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь, після чого з місця скоєння злочину зникли.
27 грудня 2015 року приблизно о 13.00 годині, за попередньою змовою з ОСОБА_13 (матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження та ухвалено вирок), на автомобілі під керуванням ОСОБА_13 попрямували в сторону с. Зелений Гай Томаківського району Дніпропетровської області, знаходячись на кладовищі, де реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на наругу над могилами та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, керуючись корисливими мотивами, переконавшись, що їх злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, підійшли до могил, після чого, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, умисно, з корисливих мотивів, витягнули металеву арматуру в кількості 6 шт., довжиною по 1 метру кожна арматура, яку віднесли до автомобілю та поклали до багажного відділення, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь, та продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел,
Цього ж дня, 27 грудня 2015 року на вище вказаному автомобілі ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 проїхали до с. Краснопіля Томаківського району Дніпропетровської області, та знаходячись на кладовищі, переконавшись, що їх злочинні дії ніхто із сторонніх осіб не бачить, демонструючи зневагу до місць поховання, посягаючи на моральні підвалини суспільства в частині поваги до померлих та місць їх поховання, умисно, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою групою осіб, піднявши руками пам`ятник похованого, витягнули металевий швелер довжиною 2 м, який віднесли до автомобілю та поклали до багажного відділення, незаконно заволодівши зазначеним майном, обернувши його таким чином на свою користь, після чого з місця скоєння злочину зникли.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України - до 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 297 КК України - до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року, остаточно визначити покарання у виді 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В іншій частині вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року, який був змінений ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року, за ч. 3 ст. 15, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187, ст. ст. 70-72 КК України до 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Злочини, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року він вчинив 01.11.2015, 06.11.2015, 23.12.2015, 24.12.2015, 25.12.2015, 27.12.2015, тобто до постановления вироку у першій справі. Вчинені обвинуваченим злочини є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами. Втім, суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 15 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Вказав, що ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановления попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 КК України та роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак, якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині цього Кодексу.
Втім, суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 15 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Вважає, що вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки в резолютивній частині вироку при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів не зазначив, які саме частини ст. 70 КК України він застосовує при складанні покарань за цим вироком, та при складанні покарань за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував кількість та тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, два з яких згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, злочин за ч. 2 ст. 185 КК України до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав рецидив злочину.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи прокурора про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 187 КК України до 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Злочини, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року, він вчинив 01.11.2015, 06.11.2015, 23.12.2015, 24.12.2015, 25.12.2015, 27.12.2015, тобто до постановлення вироку у першій справі.
Втім, суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 15 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановления попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій- третій цієї статті.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 70 КК України та роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», остаточне покарання за сукупністю злочинів має визначатися за найбільш суворим видом покарання за окремі злочини, що до неї входять, і в межах санкції того закону, який передбачає більш суворе покарання. Однак якщо хоча б один зі злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для такого виду покарань у Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Таким чином, за загальним правилом при призначенні позбавлення волі суд не має права вийти за межі максимального його строку, а лише у разі призначення цього покарання за сукупністю вироків, як визначено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року.
Окрім того, заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що суд першої інстанції в резолютивній частині вироку при призначенні покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів не зазначив, які саме частини ст. 70 КК України він застосовує при складанні покарань за цим вироком, та при складанні покарань за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою повинні бути зазначені відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Однак, всупереч вище вказаній нормі, суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань у виді 15 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у вироку не зазначив, які саме частини статті 70 КК України він застосовує при складанні покарань за оскаржуваним вироком, та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання про застосування ст.ст. 4, 5, ч. 5 ст. 72КК України апеляційний суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України ( зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числа на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У таких випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує покарання кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у злочинах, вчинених 01, 06 листопада, 23, 24, 25 та 27 грудня 2015 року, затриманий - 10 січня 2016 року.

Враховуючи зазначені обставини, а також положення ч.ч. 1, 4 ст. 5 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про зарахування ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день позбавлення волі за два дня позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII).

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_14 змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 3 ст. 297 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року, остаточно визначити покарання ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього увязнення з 10 січня 2016 року по 12 листопада 2018 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області залишити без зміни.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4