Постанова
Іменем України

08 листопада 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006802,

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, засудженого за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою захисника до суду касаційної інстанції є скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, яку мотивував істотним порушенням вимог процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки всупереч положенням ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд апеляційної інстанції, залишаючи скаргу захисника без задоволення, не зазначив усіх доводів, наведених в апеляційній скарзі, належним чином не зазначив підстав, з яких він визнав цю скаргу необґрунтованою, не спростував усіх наведених у ній доводів, зокрема щодо необхідності змінити вирок у частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.
Скаргу захисника про порушення права ОСОБА_7 на захист під час процесуального оформлення затримання задоволено, визнано дії органу досудового розслідування в цій частині неправомірними, в іншій частині визнано скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
У строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 липня 2016 року до набрання вироком законної сили включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.
У цьому ж вироку вирішено долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції (ухвала, що оскаржується)
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду від 29 листопада 2016 року відносно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
04 липня 2016 року близько 20 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території загальноосвітньої школи № 13 ім. Івана Хитриченка на вул. Генерала Потапова, 3 у м. Києві, діючи умисно, використовуючи невстановлений органом досудового розслідування предмет, схожий на ніж, заподіяв ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження за таких обставин.
Того ж дня близько 20 год. ОСОБА_8 разом з іншими особами грав у баскетбол на баскетбольному майданчику школи. У цей же час на майданчику ОСОБА_7 вигулював свою собаку, і оскільки ця собака заважала грі (періодично вибігала на гральний майданчик), ОСОБА_8 зробив зауваження ОСОБА_7 та двічі попросив його забрати собаку. ОСОБА_7 не реагував на ці зауваження та прохання, а тому між ними виник словесний конфлікт, під час якого обидва висловлювали взаємні образи, а ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_7 та завдав йому ногою удар по нозі. Коли через декілька хвилин гра була припинена, словесний конфлікт між ними продовжився, при цьому ОСОБА_7 пообіцяв відвести собаку додому і повернутися, щоб «розібратися». Така поведінка ОСОБА_7 обурила ОСОБА_8 , а тому він наздогнав його і коли схопив за одяг, ОСОБА_7 , відчуваючи особисту неприязнь, взяв у праву руку предмет, схожий на ніж, який мав при собі, та умисно завдав один удар у ділянку грудної клітини потерпілому ОСОБА_8 . Такими діями ОСОБА_7 завдав потерпілому тяжке тілесне ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, а саме поранення лівої внутрішньої грудної артерії, жирових привісків перикарда, верхньої долі лівої легені, яке ускладнилось гемотораксом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність того, що 04 липня 2016 року приблизно о 20 год. 20 хв. ОСОБА_7 , знаходячись на території загальноосвітньої школи № 13 ім. Івана Хитриченка на вул. Генерала Потапова, 3 у м. Києві, діючи із прямим умислом, заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, а тому такі його дії суд кваліфікував за ч. 1 ст. 121 КК України.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Захисник в засіданні суду касаційної інстанції підтримала подану нею касаційну скаргу, просила скаргу задовольнити.
Прокурор в засіданні суду касаційної інстанції заперечував проти доводів касаційної скарги захисника.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.1.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.1.2 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частина 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Частина 4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.1.3 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.1.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваного судового рішення, встановлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання апеляційним судом вимог процесуального закону при постановленні ухвали [4.1.4].

5.2 Щодо порушень вимог процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
5.2.1 Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджено доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також судом оцінено сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із дотриманням вимог ст. 94 КПК України [4.1.1].
Отже, з огляду на встановлені судами фактичні обставини кримінального провадження, які касаційним судом не перевіряються, дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно [4.1.2, 4.1.4].

5.2.2 Щодо наявності умислу/необережності при вчиненні винних дій ОСОБА_7 .
Так, під час судового розгляду стороною захисту висувалась версія про заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 (випадкове заподіяння та інерційне «натикання» потерпілого на ніж), яка не була підтверджена, тому суд не мав підстав кваліфікувати дії за ст. 128 КК України.
Суд першої інстанції оцінив у сукупності та взаємозв`язку показання безпосередніх свідків вчиненого злочину, потерпілого, дані, що містяться у висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи від 21 липня 2016 року № 1330е, інші докази. При цьому суд врахував спосіб заподіяння ОСОБА_7 тілесного ушкодження, що було раптовим і несподіваним для потерпілого, без будь-якого попередження, завдання удару гострим предметом, схожим на ніж, в ділянку серця, що також за характером є проникаючим із пошкодженням внутрішніх органів, та причини припинення ОСОБА_7 своїх дій лише через загрозу бути затриманим. Наведене у сукупності з очевидністю доводять те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та бажав їх настання, отже, діяв із прямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які фактично й заподіяв.

5.2.3 Щодо апеляційного розгляду
Не погодившись із вироком суду в цій частині, захисник подав апеляційну скаргу, доводи якої щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 вважає не спростованими апеляційним судом.
Втім, як вбачається з ухвали апеляційного суду, під час апеляційного розгляду, суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги про необхідність зміни кваліфікації злочину як такого, що вчинено не через умисел, а саме з необережності заподіяння ушкодження, і погодився із мотивованими висновками суду першої інстанції стосовно цього. Належні та допустимі докази, зокрема показання потерпілого та свідків за відсутності підстав вважати їх не щирими, у сукупності повністю спростовують твердження сторони захисту про те, що потерпілий випадково внаслідок стрімкого наближення до ОСОБА_7 сам наткнувся на ніж, який той тримав у руці з метою припинити конфлікт або налякати потерпілого, але без наміру його застосувати.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог процесуального закону, ухвала апеляційного суду містить належне мотивування прийнятого рішення, тому стверджувати про її невідповідність вимогам ст. 419 КПК України Суд підстав не вбачає.

Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3