Справа № 201/2675/19
Провадження № 1-кс/201/1683/2019
УХВАЛА

05 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем

судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження №0002514 від 12.06.2016 року клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, тимчасово не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, до суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що ОСОБА_5 наказом в.о. начальника Головного управління ДСНС України в Дніпропетровській області № 380 від 10.09.2014 був призначений на посаду старшого пожежного-рятувальника 7 державної пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Дніпропетровській області.

В липні-серпні 2016 року (більш точна дата і час в ході проведення досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_5 , перебував на робочому місці, на території зазначеної пожежно-рятувальної частини за адресою: АДРЕСА_2 , разом із працівниками вказаної пожежної частини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Перебуваючи за вказаною адресою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знайшли ключ від підвального приміщення в якому знаходився склад зазначеної пожежної частини про що повідомили ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого майна, що перебувало у вищевказаному підвальному приміщенні.

Так, в липні-серпні 2016 року (більш точна дата і час в ході проведення досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , реалізуючи свій виниклий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення, перебуваючи на чергуванні, періодично, не меньш як 5 разів, по одному разу за зміну, між 2 і 3 годинами ночі, приходили до сховища розташованого у підвальному приміщенні пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Дніпропетровській області за адресою: м. Кам`янське, вул. Москворецька, 11, після чого, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , керуючись корисливими мотивами та корисливою метою, таємно, шляхом відкриття замку періодично, не меньш як 5 разів, проникали до вказаного приміщення пожежної частини.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, в липні-серпні 2016 року (більш точна дата і час в ході проведення досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в середині підвального приміщення пожежно-рятувальної частини 1 державного пожежно- рятувального загону Головного управління ДСНС України в Дніпропетровській області за адресою: м. Кам`янське, вул. Москворецька, 11, до якого вони незаконно проникали, умисно, таємно викрали 848 лопат, а саме: 290 лопат сніг-зерно по ціні 24 грн. за 1 шт.; 405 совкових лопат по ціні 20 грн. за 1 шт.; 153 штикових лопат по ціні грн. 23 за 1 шт. (ціна одиниці викраденого майна визначена згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2333-17 від 06.06.2017), що належать пожежно-рятувальній частині 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Дніпропетровській області. Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 залишали місце вчинення злочину та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили пожежно-рятувальній частині 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Дніпропетровській області майнової шкоди на загальну суму 18579 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення.

На підставі вищезазначеного, в клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 тримання під вартою у зв`язку з тим, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, на його задоволенні наполягали.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував та просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під варту.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України матеріали, що мають значення для вирішення клопотання, приходить до наступного.

Як вбачається із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

При вирішенні даного клопотання суд виходить з того, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У даній справі суд приходить до висновку про те, що слідчим та прокурором на цей час доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор. До такого висновку суд приходить з врахуванням наданих слідчим та прокурором доказів, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що безпосередньо підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: копією повідомлення про підозру, копією протоколу допиту потерпілого та інше.

Ураховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, вона може бути застосована тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Положення КПК України, зокрема ст. 132, 176, покладають на слідчого та прокурора тягар доказування необхідності застосування запобіжного заходу. Так з ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо тримання особи під вартою діє презумпція на користь звільнення. При цьому тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою покладається саме на державу, в даному випадку слідчого та прокурора. Будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою залишається сумнів, мають тлумачитись на користь звільнення. Розподіл тягаря доведення надає судді можливість вирішити питання про звільнення обвинувачуваної або підозрюваної особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суддю у необхідності тримання під вартою. Таким чином, якщо обвинувачення не впоралося із тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання, в тому числі, таким спробам, як: п.1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; п.3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; п.4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; п.5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 4 ст.194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінюючи клопотання та надані докази в частині недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні суд приходить до висновку про те, що дані обставини не були підтверджені слідчим та прокурором належними та достатніми доказами. Так судом встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки та готовий співпрацювати з органами досудового розслідування, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , що також свідчить про відсутність намірів підозрюваного переховуватись від органу слідства та суду чи будь-яким іншим чином перешкоджати органу досудового розслідування.

Вищевказане у своїй сукупності свідчить про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. При цьому суд враховує, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.

Оцінюючи обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, а також враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, приймав участь в АТО, суд вважає, що до підозрюваного слід застосувати більш м`який вид запобіжного заходу, а саме домашній арешт в нічний час доби, який буде співрозмірним та достатнім для забезпечення належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків під час розслідування кримінального провадження.

Крім того, суд, обираючи до підозрюваного саме такий запобіжний захід, вважає необхідним покласти на нього низку процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:

-з`являтись до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без відповідного дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого мешкання;

- в період часу з 22-00 вечора до 06-00 години ранку не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії даної ухвали до 04 травня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1