В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя кримінальне провадження №0002851 від 14.11.2018 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петро-Михайлів, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
17.10.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Запорізького міського центру зайнятості(далі ЗМЦЗ), що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна,16-б, із заявою про надання статусу безробітного.
Наказом директора ЗМЦЗ м. Запоріжжя ОСОБА_6 №НТ 161024 від 17.10.2017 ОСОБА_4 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.
Під час реєстрації в службі зайнятості ОСОБА_4 відвідував інформаційний семінар, де йому роз`яснювались вимоги чинного законодавства про зайнятість. ОСОБА_4 ознайомлено під особистий підпис з правами та обов`язками яких він повинен дотримуватися у період перебування у статусі безробітного.
Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 44 Закону України « Про зайнятість населення» від 05.07.2012 р. № 5067-VI, зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний органі центрального органу виконавчої влади , що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом 3-х робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ч. 1 ст. 45 Закону, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 цього Закону однією із обставин припинення реєстрації є зайнятість особи, з чим ознайомлено ОСОБА_4 під особистий підпис.
Незважаючи на вищевикладені вимоги чинного законодавства, ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи у статусі безробітної особи, будучи ознайомленим з положенням вказаних законів, усвідомлюючи те, що він має статус безробітного, отримує виплату допомоги по безробіттю, 01.08.2017 року уклав договір про виконання роботи №01/08/17-1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1», що згідно діючого законодавства, впливає на умови виплати йому допомоги по безробіттю за період з 01.08.2017 по 17.09.2017 у розмірі 4384 гривні 10 копійок.
Таким чином, у період з 01.08.2017 по 17.09.2017, відносячись до категорії зайнятого населення, щодо якої не передбачено виплати матеріальної допомоги по безробіттю, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом обману, не маючи на це законних підстав, заволодів грошовими коштами ЗМЦЗ у вигляді матеріальної допомоги по безробіттю у загальній сумі 4384 гривні 10 копійок, чим завдав Запорізькому міському центру зайнятості майнову шкоду на вказану суму.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
30.11.2018 року між підозрюваним та представником потерпілої особи укладено угоду про примирення у відповідності до вимог ст. 469 КПК України. Зазначена угода у відповідності до ст. 474 КПК України надійшла до суду разом з обвинувальним актом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та представник потерпілої особи ОСОБА_5 , кожний окремо, просили затвердити угоду про примирення та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин.
Виходячи зі змісту угоди про примирення, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, та покарання, яке повинен понести обвинувачений у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, наслідки її невиконання.
В судовому засіданні прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення потерпілого та підозрюваного.
Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, дійшов висновку про затвердження угоди про примирення та призначення узгодженої сторонами міри покарання, виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, та його дії судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
При цьому в ході допиту обвинуваченого судом з`ясовано, що він цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпілій стороні судом роз`яснено наслідки затвердження угоди, передбачені п.2 ч.2 ст. 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також КК України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.
Виходячи з викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який раніше не засуджений, обліку у лікаря-нарколога не перебуває, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, характеризується позитивно, не одружений, має постійне місце проживання, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між підозрюваним та представником потерпілого, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, матеріальна шкода відшкодована шляхом грошової компенсації.
Питання про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні прокурором не ставилося.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення від 30.11.2018 року, укладену між представником потерпілої особи Запорізького міського центру зайнятості ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 190 КК України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
На підставі угоди про примирення ОСОБА_4 призначити узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1