Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/165/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 190 (83, 86-1, 143) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі: головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16.04.2019 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл, Одеської області, українцю, громадянину України, з повною вищою освітою, не одруженому, працюючому юристом ТОВ «Віта «Флор», має на утриманні матір пенсіонерку, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 год. 35 хв., 13.06.2019 року, із визначенням застави в сумі 557 090 грн.

За участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_10 ,
підозрюваного ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону Південного регіону України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 11.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16.04.2019 року задоволено вказане вище клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Визначено розмір застави 290 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 557 090 грн.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя зазначив, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.
Відповідно до ст.12 КК України злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , передбачені ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, є невеликої тяжкостя та особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, враховуючи можливість підозрюваним ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення, по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів, можливе покарання у разі доведення його провини, а також те, що ОСОБА_7 був оголошений в розшук, свідчать про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду; знаходячись на свободі, маючи можливість вільного пересування та контактів, спроможний незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання; можливість підозрюваним знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
На думку слідчого судді, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, зважаючи на позитивні характеристики з місця попередньої та теперішньої роботи, соціальні зв`язки та відсутність судимостей, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , зазначив , що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, внесеною з порушенням норм процесуального права.

В поданій зміні до апеляційної скарги, захисник-адвокат ОСОБА_6 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою в клопотанні слідчого відмовити.
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обгрунтоване тим, що ОСОБА_7 переховувався та у майбутньому має намір переховуватися від органів досудового розслідування.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 дізнавшись про те, що його викликають для участі в допиті, самостійно прибув до слідчого військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_11 . Жодних повісток про виклик не отримував.
Зазначає, що підозрюваний має на утриманні хвору матір, яка потребує постійного догляду. Підозрюваний ОСОБА_7 займає посаду юриста у ТОВ «Віта Флор» зарекомендував себе як професійний фахівець та добропорядна людина.
Порушено факт територіальної підслідності.
Розмір застави жодним чином не є співмірним доходам ОСОБА_7 .
Вказує, що ОСОБА_7 діяв у повній відповідності до вимог Земельного кодексу України, отримав лише одну земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану змінену апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скаргита вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону Південного регіону України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 11.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

11.03.2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст. 358 КК України стосовно ОСОБА_7 . Потерпілим вказаний ОСОБА_12 .
30.06.2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст. 190 КК України стосовно ОСОБА_7 , що є аналогічним внесеним відомостям від 11.03.2015 року, проте з іншою кваліфікацією.
Відповідно до постанови від 17 листопада 2017 року про визначення підслідності у кримінальному провадженні визначено підслідність за Військовою прокуратурою Південного регіону України.
В матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту в якості свідка ОСОБА_7 від 17.11.2017 року, в проколі зазначено, що свідка викликано для дачі показань у кримінальному провадженні №0000049 від 30.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Постановою від 11.03.2019 року ОСОБА_7 оголошено в розшук.
Постановою від 06.02.2019 року доручено здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 11.03.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 366, ч.4 ст. 190 КК України, іншому органу досудового розслідування військовій прокуратурі Кіровоградського гарнізону Південного регіону України.
Постановою від 18.02.2019 року постановлено встановити місце знаходження, фактичну адресу проживання, номера телефонів та забезпечити виклик для допиту в якості підозрюваного до військової прокуратури Південного регіону України, шляхом вручення повістки ОСОБА_7 .
Постановою від 01.03.2019 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000062 з ч.2 ст.15 ч.4 ст. 190 КК України на ч.4 ст. 358 КК України.
05.03.2019 року ОСОБА_7 було складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.
Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скеровано до суду 13.03.2019 року.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 15.04.2019 ОСОБА_7 затримано о 16:35 год. 15.04.2019 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 15.03.2019 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, надалі ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.
Ухвалою від 16.04.2019 року клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави.

Постанова судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178,183 КПК України.
Обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчий суддя повинен був в повній мірі дотриматися вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Під час розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний встановити обґрунтованість підозри, а також проаналізувати наявність конкретних ризиків, які обумовлюють обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому відповідні ризики повинні бути належним чином доведені, викладені в матеріалах кримінального провадження та свідчіть про необхідність в обранні саме цього запобіжного заходу.

Чинним законодавством в якості доречних та достатніх ризиків які необхідні для утримання особи під вартою визначені ризики: можливої втечі; порушення громадського порядку; перешкоди встановлення істини в справі та можливості скоєння аналогічного злочину.
При винесенні рішення про обрання запобіжного заходу суд повинен враховувати, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність реальної підстави або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).

Відповідно до п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Установленою практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення, при зверненні до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу, обов`язок довести не лише існування заявлених ризиків, а і наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя не дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та додані до нього матеріли, колегія суддів вважає, що їх сукупність є достатньою вважати про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.4 ст. 358 КК України.
Разом з тим, надані стороною обвинувачення матеріали не містять жодних відомостей, які б вказували на наявність виключних обставин для застування відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.
Не доведено існування таких обставин і прокурором в судовому засіданні, як в суді першої інстанції, та і при апеляційному розгляді клопотання щодо запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_7 забезпечення виконання обов`язків передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 наголосив, що повістки органів досудового розслідування не отримував, дізнався від сусідки по телефону, що його розшукують з органів прокуратури. В той же час зателефонував слідчому А. Кривошею, який йому повідомив, що його оголошено в розшук та на нього складено підозру. 15.04.2019 на призначений час з`явився до військової прокуратури Південного регіону України, розташованої за адресою м. Одеса, вул.Пироговська, 11 де його і було затримано.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що з лютого 2019 року не могли зв`язатися з підозрюваним, місце роботи ОСОБА_7 не було відомим.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя безпідставно визнав доведеним існування такого ризику як переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутнє належне повідомлення ОСОБА_7 про виклик до прокуратури для участі в допиті у якості підозрюваного.
Відповідно до ст.135 КПК України особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом.
Відповідно до ч.1 ст. 136 КПК України міститься вичерпний перелік підтвердження отримання особою повістки про виклик, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
В матеріалах провадження міститься корінець повістки про виклик ОСОБА_7 для участі в допиті в якості підозрюваного від 26.02.2019 року на 01.03.2019 року, та 06.03.2019 року на 15.03.2019, яке направлено поштою, проте зворотнє повідомлення про отримання відсутнє. Повістка залишена в дверях, відомості про отримання залишеної повісти немає. Крім того, зазначено, що корінець повістки про виклик від 01.03.2019 року залишений був за адресою: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 . За адресою: АДРЕСА_1 повістки про виклик направлено не було. (а.к.п. 108, 109).
Будь-яких інших наявних вручених повісток про виклик до прокуратури в матеріалах провадження відсутнє, що вказує на неналежне здійснення виклику органами досудового розслідування особи.
Повістка про виклик від 01.03.2019 року містить посилання про виклик ОСОБА_7 для участі допиту в якості підозрюваного, проте тільки 05.03.2019 року ОСОБА_7 було складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, тому станом на 01.03.2019 року ОСОБА_7 статусу підозрюваного не мав.
Крім того, відповідно до протоколу допиту від 17.11.2017 року в якості свідка ОСОБА_7 , зазначено, що допит проводився за участі захисника ОСОБА_6 , як4ий приймав участь за договором, місце роботи зазначено ТОВ «Віта Флор». Тобто орган досудового розслідування мав у своєму розпорядженні інші відомості за допомогою яких можливо було вчинити виклик особи для допиту. А саме, мав можливість повідомити підозрюваного ОСОБА_7 про виклик на допит прокурора телефонограмою, по місцю його роботи, а також через його захисника, в інший спосіб у відповідності до вимог ст. 135 КПК України.
В поясненні протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 15.04.2019 року зазначено, що ОСОБА_7 отримав 10.04.2019 року телефонограмою від слідчого ОСОБА_11 повідомлення про необхідність з`явитися в якості підозрюваного 15.04.2019 року о 16.00 годині. На вказаний час прибув добровільно на допит та був затриманий за ухвалою слідчого судді.(а.а. п. 162).
Під час перегляду оскаржуваної ухвали, прокурором не надано та в матеріалах кримінального провадження відсутнє підтвердження переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування чи суду, а також вчинення будь-яких дій на чинення перешкод при проведенні досудового розслідування.
Ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та судимостей не має.
Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка є безпідставним, оскільки по даному кримінальному провадженні відомості про потерпілого особа відсутні, та не були надані під час розгляду клопотання.
Доводи, якими слідчий обґрунтовує наявність підстав для застування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вказує про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, відповідно до вище зазначених норм закону, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.
Аналізуючи матеріали клопотання та кримінального провадження, які в судовому засіданні підтвердив прокурор, жодна обставина яка б мала свідчити щодо перешкоджання підозрюваним досудовому розслідуванню, втечі, впливу на свідків та скоєння нового або аналогічного правопорушення не доведена.
Задовольняючи клопотання слідчого та застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також визначивши в ухвалі розмір застави, що в грошовому еквіваленті становить 557 090 грн., слідчий суддя не врахував вимоги ч.5 ст.182 КПК України.
Пункт 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Слідчий суддя визначивши заставу у розмірі 290 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не навів у своїй ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною.
У відповідності до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен повною мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
В матеріалах провадження відсутні жодні докази того, що існують обставини, які є виключними підставами для визначення слідчим суддею застави в розмірі 557 090 грн.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що застосований щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та невиправданим, оскільки не відповідає ступеню ризиків у кримінальному провадженні, які приведені у клопотанні слідчого. Зокрема, ці ризики фактично мають мінімізований ступінь їх здійснення, а у клопотанні слідчого не міститься переконливого обґрунтування, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, тобто слідчий не довів обставин, які свідчать про недостатність застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи в сукупності обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимий, має постійне місце роботи, позитивно характеризується, має на утриманні хвору матір, яка потребує постійного догляду, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, а саме, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави вважати, що особа може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, виходячи з того, що прокурором не доведено наявність одного із визначених ризиків (ч.1 ст. 177 КПК України), а факт пред`явлення підозри не дає належних підстав для застосування запобіжного заходу, а також враховуючи інші обставини, передбачені ст. 179 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення зміненої апеляційної скарги захисника в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 182, 193, 194, 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16.04.2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_13 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 11.03.2015, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч.11 ст. 182 КПК України заставу в розмірі 290 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в сумі 557 090, 00 грн., які внесені на рахунок отримувача №2505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області, , банк отримувача ДКСТУ м. Київ, код банку отримувача МФО 820172 - повернути заставодавцю.
Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2