ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/589/19 Справа № 190/1640/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів cудової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого (в режимі
відео конференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.11.2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року у задоволенні подання ДУ «П`ятихатська ВК № 122» та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходив з того, що дослідженням наданих матеріалів встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання та подяка за 23.08.2018 року не можуть свідчити про його виправлення.
Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з 28.12.2015 року працює у промисловій зоні у гаражі, мав подання на заохочення від майстра, але адміністрація колонії йому відмовляла. Після роботи на промисловій зоні перейшов працювати у котельню кочегаром, де йому також було відмовлено у заохоченні, хоча він ніколи не отримував зауважень від безпосередніх керівників підприємства. Після опалювального сезону йому знов було відмовлено у заохоченні, тому ОСОБА_7 відмовився від подальшої роботи.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В контексті вимог ст. 6 КВК України сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що не вбачається у поведінці засудженого.
Дослідженням матеріалів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 12 листопада 2015 року вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, запобіжний захід до вступу вироку в силу залишено тримання під вартою, строк відбуття покарання відраховано з 25.09.2015 року, вирок набрав законної сили 15.12.2015 року.
Відповідно до ст.12 КК України, засуджений скоїв умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, раніше був судимий 04.12.2013 року Корольовським районним судом Житомирської області за тотожний злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки.
З 26.12.2015 року ОСОБА_7 відбуває покарання у ПВК №122, кінець строку відбування покарання 05.07.2019 року, засуджений в період відбуття покарання отримав 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці - 23.08.2018 року, та 16 стягнень в період з 23.12.2016 року по 06.02.2018 року, з яких 3 попередження, 6 доган, 3 суворих догани та 4 рази поміщався до ДІЗО.
Згідно характеристики від 18.10.2018 року характеризується позитивно, згідно характеристики від 10.11.2016 року характеризується посередньо, згідно характеристик від 06.07.2017 року, 09.10.2017 року, 14.11.2017 року, 12.12.2017 року, 26.12.2017 року, 22.03.2018 року характеризується як злісний порушник режиму утримання.
Отже, на думку колегії суддів, наявність одного заохочення за час відбування покарання, за такої кількості стягнень, не може свідчити про належне та систематичне позитивне ставлення до праці, до того ж засуджений сам зазначив в апеляційній скарзі про те, що він відмовився від подальшої роботи, а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, та не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення, до того ж 10.11.2016 року комісією ПВК-122 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці ресоціалізації як не довівшому, що стає на шлях виправлення, 06.07.2017 року комісією ПВК-122 відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у вигляді обмеження волі, на підставі ст. 82 КК України як порушнику режиму утримання, 22.03.2018 року комісією ПВК-122 відмовлено в поданні матеріалів щодо умовно дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України як злісному порушнику режиму утримання.
Таким чином, оскільки умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це дії засудженого не можна розцінювати як сумліну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення його від відбування покарання, а тому доводи засудженого про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст., 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4