ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/388/19 Справа № 204/7704/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 відбуває покарання в господарській обслузі ДУ «Дніпровська УВП № 4», за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, в період іспитового строку, вже відбув більше половини строку призначеного покарання. За період знаходження в установі характеризується добре, дисциплінарних стягнень та заохочень не має. Згідно наданих матеріалів адміністрації ДУ «Дніпровської УВП № 4», засудженому відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.
При вирішенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що застосування умовно-дострокового звільнення до засудженої особи є правом, а не обов`язком суду. Факт відбуття засудженим половини строку покарання не є для цього достатньою правовою підставою. Суду першої інстанції не надано достатніх доказів, які в своїй сукупності підтверджують виправлення засудженого. В наданих суду матеріалах відсутні дані, які б свідчили про його сумлінне ставлення до праці, участі у соціально-виховній роботі, навчанні та прагненні до виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути ухвалу суду та застосувати відносно нього положення ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 з 14.10.2017 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги Дніпровської установи виконання покарань (№4), на даний час відбув більше половини строку призначеного покарання.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_6 характеризується добре, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього трудового розпорядку установи, дисциплінарних стягнень не має, заохочення не застосовувалися. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги адміністрації. До праці ставиться сумлінно, виконує норми виробітку. Дбайливо ставиться до виробничого обладнання, майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням (а.с. 7).
Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що за період знаходження в установі дисциплінарних стягнень та заохочень ОСОБА_6 не має (а.с. 8).
Колегія суддів вважає, що поведінка засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому відсутність у засудженого заохочень є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4