Постанова

Іменем України
20 листопада 2018 року

м. Київ
Справа № 203/552/15-к

Провадження № 51 1582 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004320 від 08 листопада

2014 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, у тому числі: вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2006 року за ст. 187 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ст. 152 ч. 1, ст. 153 ч. 1,

ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
за ст. 187 ч. 4 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 187 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 08 листопада 2014 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 8 листопада 2014 року приблизно о 03 годині 35 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, прослідував за ОСОБА_8 до квартири АДРЕСА_3 , де приставивши ніж до шиї останнього, проник до зазначеного житла. У приміщенні квартири ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 два удари ножем по тулубу, чим спричинив два проникаючі колото-різані поранення на грудній клітині ліворуч та череві ліворуч у клубовій області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого ОСОБА_6 заволодів коштами батька ОСОБА_8 ОСОБА_9 у сумі 2 850 гривень, які дістав з куртки, що висіла у коридорі. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 завдав удар ножем ОСОБА_8 у черево, чим спричинив проникаюче колото-різане поранення черева ліворуч, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Після цього між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відбулася бійка, в ході якої перший завдав останньому 5 ударів ножем по тулубу, чим спричинив колото-різані рани, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Під час цієї сутички ОСОБА_8 вчинив фізичний опір, від якого

ОСОБА_6 втратив свідомість та був затриманий працівниками міліції.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 , даючи свою оцінку доказам у справі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, заперечує доведеність винуватості та правильність кваліфікації його дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Звертає увагу на порушення права на захист під час провадження в суді першої інстанції за участю захисника ОСОБА_10 , яке було встановлено судом апеляційної інстанції. Указує на порушення апеляційним судом процесуальної вимоги щодо повного фіксування судового розгляду.
Заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги засудженого та просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазначала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаному з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, суд обґрунтовано послався на: показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував факту перебування в приміщенні квартири Філатових; показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини вчинення ОСОБА_6 нападу на нього, під час якого останній йому заподіяв ножем тілесні ушкодження і заволодів грошима його батька ОСОБА_9 .
Такі показання потерпілого ОСОБА_8 узгоджуються з: - показаннями його батьків потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 про те, що під час вчинення нападу вони перебували в приміщенні квартири, але в іншій кімнаті, а коли вийшли на крик сина про допомогу, то виявили ОСОБА_8 з ранами та ОСОБА_6 , який знову накинувся на сина, однак останній зміг його оглушити ударом по голові чашкою з товстого скла. Потерпілий ОСОБА_9 також підтвердив факт зникнення його коштів; - показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які у складі бригади швидкої медичної допомоги виїздили на місце події, про те, що ОСОБА_6 було надано першу медичну допомогу, при транспортуванні у нього випали гроші, які були передані в прийомному покої медичній сестрі; - даними, які містяться в протоколах огляду місця події від 08 листопада 2014 року, слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 06 січня 2015 року; - даними, які містяться у висновку судово-медичної експертизи від 13 січня 2015 року № 115е про тяжкість, характер та локалізацію заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; - речовими доказами, а саме грошима в сумі 2 850 гривень, ножем типу кинджал, а також іншими доказами.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 187 ч. 4 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Доводи касаційної скарги засудженого про порушення його права на захист є безпідставними.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування захист прав та законних інтересів ОСОБА_6 здійснював адвокат ОСОБА_10 . У підготовче судове засідання 05 лютого 2015 року захисник ОСОБА_10 не з`явився, у зв`язку з чим суд першої інстанції оголосив перерву і питання про призначення судового розгляду не вирішувалось. Разом з цим, на виконання вимог ст. 331 ч. 3 КПК України суд першої інстанції за клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалив рішення про його продовження, оскільки зазначений строк закінчувався саме 05 лютого 2015 року. Думку ОСОБА_6 з приводу даного клопотання прокурора судом першої інстанції було з`ясовано. Розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 за таких обставин не є істотним в розумінні ст. 412 КПК України, оскільки це не могло перешкодити і не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заявою від 01 жовтня 2015 року ОСОБА_6 відмовився від послуг захисника ОСОБА_10 та клопотав, щоб захист його прав та законних інтересів здійснював ОСОБА_14 . Дане клопотання було задоволено ухвалою від 26 листопада

2015 року.

Після ухвалення вироку судом першої інстанції під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 подав скаргу від 14 липня 2016 року, у якій відмовився від послуг захисника ОСОБА_14 та просив призначити йому нового захисника. Дане клопотання було задоволено ухвалою від 04 жовтня

2016 року та доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити захисника. Подальший захист прав та законних інтересів ОСОБА_6 здійснював захисник

ОСОБА_15 . Таким чином, суд вжив всіх заходів для забезпечення ОСОБА_6 права на захист безоплатно за рахунок держави з дотриманням його права на вільний вибір захисника.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, належним чином перевірив викладені у них доводи, у тому числі доводи про порушення права на захист, на які надав повну відповідь, і визнав їх необґрунтованими, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про порушення апеляційним судом процесуальної вимоги щодо повного фіксування судового розгляду є безпідставними, вони не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією з основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України). Відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

У матеріалах кримінального провадження містяться технічні носії інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді апеляційної інстанції, а саме аудіозаписи судових засідань від 24 січня 2017 року та 21 лютого 2017 року.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та скасування судових рішень щодо нього не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3