11.03.2019 363/3617/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000472 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей 2007 та 2011 років народження, освіта вища, працюючого директором БК «Гесем», несудимого;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

2 червня 2018 року близько 18 год. 02 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Тойота Корола» р.н. НОМЕР_1 , на проїзній частині біля буд. № 81 по вул. Князя Святослава с. Старі Петрівці Вишгородського району, й рухаючись з боку с. Лютіж в напрямку с. Нові Петрівці, в порушення вимог п.п. 2.3б, 18.1 ПДР України, будучи неуважним, належним чином за дорожньою обстановкою не стежив, не впевнився у відсутності пішоходів на нерегульованому пішохідному переході, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху транспортного засобу.
Внаслідок наїзду на потерпілу ОСОБА_5 їй заподіяно тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у виді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, під гострої субдуральної гематоми праворуч, лінійного перелому тім`яно-скроневої кісток з переходом на основу черепа у середню черепну ямку, лівобічного гемосинусу, забійної рани м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, гематоми лівої вушної раковини, параорбітальної гематоми ліворуч, саден обличчя ліворуч, перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків, підшкірної гематоми лівої гомілки.
Таким чином ОСОБА_4 порушив п. 2.3б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху волій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пункт 18.1 ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебуваються пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Допущені ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та призвели до заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

В суді ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість за обставин викладених в обвинувальному акті, погодився з кваліфікуючими ознаками злочину й порушеними пунктами 2.3б, 18.1 ПДР України. Показав, що того дня їхав з роботи й через ліву стійку автомобіля не зміг пішохода, яка зліва на переході наблизилася до автомобіля. Коли виявив потерпілу, одразу прийняв праворуч, намагаючись уникнути зіткнення, проте цього виявилося недостатнім і він автомобілем наїхав на потерпілу, спричинивши тілесні ушкодження. Після зіткнення викликано швидку медичну допомогу й поліцію. Тоді ж він на місці події побачив парамедиків, яких просив надати медичну допомогу потерпілій. В подальшому повністю відшкодував їй вартість лікування в розмірі 42 000 грн.
Потерпіла ОСОБА_5 у суді показала, що ввечері скупилася в магазині й із сумками переходила дорогу по пішохідному переходу в с Старі Петрівці. Як сталося зіткнення не зрозуміла, автомобіль не бачила, нічого не пам`ятає. В себе прийшла тільки в лікарні. Всі витрати на лікування обвинувачений їй відшкодував, до якого претензій матеріального характеру вона не має, просила його суворо не карати.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого та потерпілої, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, і кваліфікує його злочинні дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, характер допущених порушень правил дорожнього руху, ступінь вчиненого необережного тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який злочин вчинив уперше, характеризується позитивно, має сім`ю та на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце роботи.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України не встановлено.
Беручи до уваги викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також з огляду на позицію потерпілого, яка будь-яких протезній до обвинуваченого не має, суд вважає необхідним призначити йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а враховуючи сукупність обставин, які пом`якшують його покарання, з огляду на характер допущених порушень ПДР України, та те, що обвинувачений працює, утримує сім`ю, суд вважає необхідним визначити йому покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами та з випробуванням згідно вимог ст. 75 КК України.
Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України. Арешт накладений на згаданий транспортний засіб згідно вимог ст. 174 КПК України скасувати. Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст.ст. 124, 126 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і за цим законом призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання ОСОБА_4 звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтиметься до зазначеного органу для реєстрації.

Речові докази по справі автомобіль «Тойота Корола» р.н. НОМЕР_1 , залишити в користуванні ОСОБА_4 , і арешт накладений на нього ухвалою слідчого судді цього ж суду від 06 червня 2018 року відповідно до вимог ст. 174 КПК України скасувати.

За проведення судової інженерно-технічної експертизи по справі стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1 430 (тисяча чотириста тридцять) грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.
Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя