Справа №631/559/16-к
Провадження №1-кп/621/149/18
УХВАЛА

14 листопада 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000739 від 21.11.2015 року, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про призначення судового розгляду, так як обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України. Кримінальне провадження підсудне даному суду, судовий розгляд слід проводити у відкритому судовому засіданні із викликом обвинуваченого, потерпілого та повідомленням осіб, що беруть участь у цьому кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 погодилися із думкою прокурора.

Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_6 , про повернення даного обвинувального акту прокурору через відсутність у ньому чіткого формулювання обвинувачення, що інкримінується ораном досудового розслідування його підзахисному. Вказана обставина порушує принцип правової визначеності та суттєво впливає на право обвинуваченого на захист. Обвинувальний акт містить посилання на повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правовпорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, приходить до наступних висновків.

У підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з а.п. 4 т. 1, в обвинвуальному акті у вказаному кримінальному провадженні, затвердженому прокурором 04.04.2016, обвинувачення ОСОБА_6 сформульовано наступним чином: "Своїми умисними діями ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого".

Вказане формулювання обвинувачення викладено конкретно з зазначенням об"єкту злочину та об"єктивної сторони, суб"єкту та суб"єктивної сторони та кваліфікуючої ознаки складу злочину, яка виразилася у наслідках та є обов"язковою для злочину із матеріальним складом.

Фактів на спростування зазначеного стороною захисту в підготовчому судовому засіданні не надано.

Щодо їх тверджень про підстави повернення обвинуального акту прокурору, то вони зачіпають принцип диспозитивності кримінального процесу і мають бути предметом розгляду на стадії оцінки доказів з точки зору їх допустимості.

Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і поверненню прокурору не підлягає.

Провадження за обвинувальним актом підсудне цьому суду.

Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 у судове засідання.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, потерпілий обвинувачений.

Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 - відмовити.

Призначити у відкритому судовому засіданні судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000739 від 21.11.2015 року, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України на 11-30 год. 29 листопада 2018 року.

У судове засідання викликати обвинуваченого, потерпілу, повідомити прокурора.

Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя -