П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 р.
м. Київ

справа № 751/9393/17

Провадження № 51-7568 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2018 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2018 року, ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 вересня 2017 р. близько 20-00, перебуваючи в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, керуючи автомобілем «Audi-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на вул. Івана Мазепи у м. Чернігові, порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б, 2.9 а, 18.1 Правил дорожнього руху та вчинив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із постановленим щодо ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не врахував усіх доводів його апеляційної скарги, не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою в частині безпідставності застосування судом першої інстанції до основного покарання положень ст. 75 КК України та призначення додаткового покарання у мінімальному розмірі, й постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 у своїй письмовій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, претензій до ухвалених рішень щодо ОСОБА_6 не має.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Положеннями п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання.
Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання (основного і додаткового) суд урахував ступінь тяжкості вчиненого, пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим, обтяжуючі обставини вчинення злочину щодо малолітнього та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, а також те, що він раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, представник потерпілого не наполягав на позбавленні волі обвинуваченого.

Одночасно зазначене суд розцінив як обставини, що дають підстави для відбування ОСОБА_6 покарання без ізоляції від суспільства.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор оскаржив його до апеляційного суду та просив вирок скасувати й ухвалити новий через неправильне застосування до ОСОБА_6 статті 75 КК України, безпідставне визначення мінімального розміру додаткового покарання, що призвело вцілому до призначення йому необґрунтовано м`якого покарання.

Суд апеляційної інстанції належним чином не спростував наведені в апеляційній скарзі доводи й залишив її без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Водночас колегія суддів касаційного суду звертає увагу на те, що ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд при перевірці тверджень апеляційної скарги прокурора з достатньою повнотою не врахував того, що ОСОБА_6 на час злочину керував автомобілем у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Окрім того, непереконливим є й посилання у рішеннях судів обох інстанцій на примирення ОСОБА_6 з потерпілим, оскільки такою особою у провадженні визнаний малолітній ОСОБА_7 , 2007 року народження.

Також Суд ураховує те, що рішення про призначення додаткового покарання судами обох інстанцій взагалі не мотивоване.

Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Попри це, суд апеляційної інстанції безпідставно погодився із рішенням місцевого суду про застосування до ОСОБА_6 статті 75 КК України та додаткового покарання в мінімальному розмірі, передбаченому кримінальним законом, а також необґрунтовано залишив його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора з цього приводу.

З огляду на викладене ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

За умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_6 застосування до нього положень ст. 75 КК України слід уважати необґрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3