МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2078/17
Провадження № 1-кп/480/50/19
Вирок
Іменем України

04 квітня 2019 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001200від 29 жовтня 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.04.2014 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 125 КК України до 180 громадських робіт;
- 11.04.2018 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва, з урахуванням змін внесених ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.07.2018, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 03.12.2018 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим та маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив нові злочини за наступних обставин.
Так, 10.08.2015 ОСОБА_5 поставлено на облік в Миколаївський МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області та ознайомлено з порядком і умовами відбуття покарання, попереджено про правові наслідки ухилення від відбування покарання, оголошено постанову про встановлення днів явок для реєстрації, відповідно до якої ОСОБА_5 зобов`язаний в перший понеділок кожного місяця з`являтись для реєстрації до Миколаївського МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області. 11.08.2015 ОСОБА_5 .. Миколаївським МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області видано направлення за № 1746 від 11.08.2015 до Веснянської сільської ради, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Центральна, 6, для відбуття покарання призначеного вироком суду у вигляді громадських робіт.
По прибуттю ОСОБА_5 за призначенням, для виконання громадських робіт, сільською радою видане розпорядження про прийняття ОСОБА_5 для відбування покарання, складений графік виходу ОСОБА_5 на роботу, відповідно до якого засуджений повинен приступити до роботи з 12.08.2015 по 03.10.2015.
Після того, як ОСОБА_5 прибув для відпрацювання громадських робіт до Веснянської сільської ради, останнім, згідно з графіком відпрацювання за період з 12.08.2015 по 15.08.2015 відпрацьовано 16 годин.
21.08.2015 до кримінально-виконавчої інспекції Миколаївського району м. Миколаєва з Веснянської сільської ради надійшла довідка про те, що засуджений ОСОБА_5 ухиляється від відбуття покарання, а саме по складеному графіку громадських робіт, останній без поважної причини відсутній на роботі. За таких обставин, ОСОБА_5 діючи умисно, ухилився від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, не виконав встановлені обов`язки, порушив порядок умови відбуття покарання, та відпрацював лише 16 годин громадських робіт, без поважних причин.
Крім цього, на початку січня 2016 року (більш точної дати та часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) ОСОБА_5 за попередньою змовою з іншою особою, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, маючи намір направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що на території подвір`я домоволодіння відсутні господарі, а двері не мали замикаючих пристроїв, проникли до господарської будівлі, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілій ОСОБА_6 , а саме: дві курки, вартістю 70 гривень кожна та півня, вартістю 110 гривень, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 250 гривень. Після вчинення вказаних вище дій ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Так, обвинувачений ОСОБА_5 , надав суду показання, що точної дати та часу він не пам`ятає, однак десь у кінці 2015 року, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 здійснили крадіжку з сараю ОСОБА_8 , який був закритий, та вкрали двох курок та півня. Після чого, ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд викраденим.А щодо ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_5 пояснив тим, що не мав постійного місця проживання, не мав місця роботи, тому не відбував покарання, але під час винесення вироку судом брав на себе відповідальність, щодо виконання робіт, тому вину у вчиненому визнає повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 Про судову практику у справах про злочини проти власності роз`яснено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке.
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК або частиною третьою статті 187 КК.
Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).
Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.
Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).
За таких обставин, суд вважає, що підвальне приміщення та господарська будівля, з яких обвинувачений ОСОБА_5 вчинив крадіжку, відповідає ознакам які характеризують інше приміщення та викладені вище.
При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб..
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно; перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від алкоголю; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; раніше судимий; повністю визнав вину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили слід обрати тримання під вартою, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України,-
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 389 КК України 1 рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2014 року та визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді трьох років 20 днів позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2018 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді трьох років дев`яти місяців 20 днів позбавлення волі.
Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту затримання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

04.04.2019