ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002022 від 04.09.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 березня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Скадовськ Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, із неповною середньою освітою, одруженого, раніше судимого: - вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 16.02.2001 року за ч.2 ст.141, ст.44 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; - вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 15.07.2004 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; - вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 02.04.2008 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнився 30.06.2016 року на підставі ч.3 ст.83 КК України, невідбута частина покарання замінена на 240 год. громадських робіт, знятий з обліку 23.11.2016 року по відбуттю покарання, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 березня 2019

ЄУНСС № 727/10223/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
Провадження № 11-кп/822/190/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України

року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців .

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено відраховувати з 11 вересня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 2636,00 (дві тисячі шістсот тридцять шість) гривень.

Вирішено питання пов`язані з речовими доказами.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 03 вересня 2018 року приблизно о 00.15 год., перебував неподалік української православної церкви святого рівноапостольного князя Володимира по вулиці Воробкевича, 16 м. Чернівці. Там він підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та запитав чи наявні в нього гроші, на що почув відповідь про їх відсутність. Після цього одразу наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_10 та штовхнув його, в результаті чого потерпілий впав на спину. Потім знову наніс один удар по ногах та, застосувавши фізичну силу, утримував ОСОБА_10 в лежачому положенні, чим унеможливлював чинення ним супротиву. В подальшому ОСОБА_6 відкрито заволодів майном ОСОБА_10 , а саме: грошовими коштами в сумі 90 грн.; мобільним телефоном марки «Samsung J7» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , чорного кольору із зарядним пристроєм білого кольору, загальною вартістю 6500 грн. з сім карткою мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_3 , яка знаходилась в телефоні, на рахунку якої було 100 грн., які знаходились в кишенях барсетки; чоловічим наручним годинником фірми «WEODE» чорно-сірого кольору з каучуковим ремінцем з металевими вставками, вартістю 800 грн., який ОСОБА_6 зняв з лівої руки потерпілого.

Після цього обвинувачений з місця вчинення злочину втік в сторону гаражних кооперативів по вулиці Південно-Кільцевій м. Чернівці, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 7490 грн.

На вказаний вирок суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати, в частині призначеного покарання, та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районний суд призначаючи покарання не в повній мірі взяв до уваги усі обставини, а лише формально послався на їх врахування. Суд у вироку не мотивував своїх висновків з посиланням на відповідні норми закону, не визначив обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Крім цього, мною було визнано вину повністю, а не частково, як зазначено у вироку. Також, вказує на те, що має намір відшкодувати завдану шкоду. Просить врахувати те, що проживає в цивільному шлюбі із дружиною та має на утриманні шість дітей.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просив залишити вирок без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку не оспорюються висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні повторно відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та кваліфікації таких дій за ч.2 ст. 186 КК України, то апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які не оспорено в апеляційних скаргах і вважає такі висновки суду доведеними.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини; враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання, районним судом враховано, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину те, що обвинувачуваний частково визнав свою вину, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та повторно вчинив новий корисливий злочин в період незнятої та непогашеної судимості, а також те, що майнова шкода потерпілому не відшкодована.

Крім цього, потерпілий в судовому засіданні погодився із запропонованою прокурором мірою покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вказане у своїй сукупності дало підстави прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, а покарання необхідно призначити у вигляді позбавлення волі, в межах санкції статті.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неврахування судом при призначенні йому покарання ряду пом`якшуючих обставин, які, на його думку, давали підстави призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч.2 ст.186 КК України, є безпідставними.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може,

крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) за цей злочин.

Виходячи із змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було б явно недоцільним.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий, в тому числі за аналогічні злочини (грабежі), скоїв новий умисний, корисливий злочин після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість, а отже і суспільну небезпечність, не усвідомлення значення своїх дій та небажання ставати на шлях виправлення, що, в свою чергу, на переконання колегії суддів, не дає підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного районним судом покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що районним судом не враховано всіх обставин, повністю спростовується наявними матеріалами провадження, оскільки у судовому засіданні від 26.02.2019 року були досліджені документи, які характеризують особу ОСОБА_6 , також було долучено свідоцтво про шлюб, а пізніше і характеристику на ув`язненого.

Вказані обставини, а також його позитивна характеристика, не перебування на диспансерному, консультативному обліку у психлікарні, відсутність обтяжуючих покарання обставин, стали підставою для призначення наближеного до мінімально можливого покарання, передбаченого санацією статті інкримінованого йому злочину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що у нього із дружиною є шість дітей на утриманні є безпідставними, так як будь-яких підтверджуючих вказаний факт документів не було подано як до районного суду, так і до апеляційного.

Доводи обвинуваченого про необхідність додатково врахувати його намір відшкодувати заподіяну шкоду, до уваги не приймаються, оскільки сам по собі намір, без здійснення конкретних дій, спрямованих на відшкодування потерпілому шкоди, не є окремою обставиною, що пом`якшує покарання. Крім цього заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого є наслідком вчиненого обвинуваченим злочину, відшкодування шкоди за який є його обов`язком.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_11 і про те, що він щиро розкаявся у вчиненому, оскільки в ході судового розгляду обвинувачений спочатку визнавав вину частково, а пізніше вказав на те, що визнає вину у вчиненому але не погоджується із визначеним місцем вчиненого злочину. При цьому, судом вірно взято до уваги, що така зміна позиції обвинуваченого свідчить про його намір применшити відповідальність за вчинене.

Крім цього, колегія суддів вважає, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити його наслідки, стати на шлях виправлення, що матеріалами провадження доведено не було.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром є співмірним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, підстави вважати його явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів відсутні.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_6 , в частині призначеного йому покарання, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0002022 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1
Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3