Справа №591/6583/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/168/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представників цивільного відповідача УДС України з НС у Сумській області ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами зі змінами та доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2018 року, відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресенка Буринського району Сумської області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, працюючого водієм УДС з надзвичайних ситуацій у Сумській області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої, в яких:

- прокурор просив вирок суду відносно ОСОБА_13 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В подальшому, відповідно до ч.3 ст. 403 КПК України прокурор вніс зміни до своєї апеляційної скарги в яких просив вирок суду відносно ОСОБА_13 скасувати з тих же підстав, що зазначено в його апеляційній скарзі, однак матеріали кримінального провадження просив направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Про дослідження вказаних в апеляційній скарзі доказів та допиту свідків і потерпілої прокурор не клопотав.

- потерпіла ОСОБА_8 просила вирок суду відносно ОСОБА_13 скасувати як необґрунтований та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 засудити за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання в межах санкції цієї частини статті кримінального закону.

Даним вироком суду ОСОБА_13 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення в його діях складу вказаного кримінального правопорушення та виправданий.

Процесуальні витрати на залученні експертів, у розмірі 6957,90 грн., віднесено на рахунок держави.

Цивільний позов прокурора, поданий в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_13 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_15 до ПрАТ Страхової компанії «УНІКА» та УДСНС в Сумській області, третя особа: ОСОБА_13 , про стягнення матеріальної шкоди, залишено без розгляду.

Речовий доказ - оптичний носій (компакт диск DVD-RW ємкістю 4,7 Гб) з відеозаписом (а.с. 243 т.1) залишено зберігатись в матеріалах судової справи № 591/6583/17 (провадження № 1-кп/591/202/18).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор наголошував на безпідставності висновків суду в частині неповного фіксування в протоколі відомостей при огляді місця події та про не встановлення механізму ДТП, оскільки такий механізм міститься у двох висновках експертів, які мають ліцензії, відповідний досвід роботи та несуть відповідальність за їх достовірність.

Також, в ході винесення вироку судом було заслухано пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_8 , щодо обставин ДТП, однак до них суд віднісся критично та визнав їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на переконання суду, такі пояснення суперечать один одному, не узгоджуються між собою та взагалі вони побудовані особами виключно на їх суб`єктивному сприйнятті.

Попри такі висновки, суд вказаних пояснень свідків, окрім пояснень свідка ОСОБА_15 , у своєму вироку взагалі не виклав, не надав їм належної оцінки в сукупності з іншими обставинами справи та не навів мотивів з яких він їх відкинув.

На переконання прокурора, пояснення таких свідків є суттєвими, оскільки останні вказували в них про швидкість обох транспортних засобів та взагалі про відомі їм обставини ДТП, вони послідовні та узгоджуються між собою.

Також, суд хоч і виклав у вироку пояснення свідка ОСОБА_15 , однак вказав, що останній є зацікавленою особою у вирішенні справи, а його покази не достовірні та не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, в чому саме їх недостовірність та невідповідність таким обставинам суд так і не вказав.

Критично суд віднісся і до пояснень самої потерпілої ОСОБА_8 , оскільки теж вбачав її зацікавленість у вирішенні справи, натомість у вироку судом так і не вказано мотивів їх не врахування.

Не вказано судом у рішенні і про те, покази яких саме свідків не узгоджуються між собою та в чому полягає така не узгодженість. Твердження суду про недостовірність відомостей в показах свідків, з посиланням на їх суб`єктивність, на думку прокурора, не відповідають дійсності та не ґрунтуються на жодних доказах.

Також, прокурор не погодився і з висновком суду про недопустимість як належних доказів, протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та потерпілої ОСОБА_8 . На думку суду, вказані слідчі дії були проведені з порушенням норм КПК України та їх зміст взагалі не був відображений судом у вироку.

Так, суд вказав про те, що слідчим фактично було проведено перевірку показань на місці, що є не слідчим експериментом, а допитом особи, та те, що дані слідчі дії проводились у травні та вересні 2017 року, тобто тоді, коли погодні умови не відповідали тим, при яких відбулося ДТП.

З таким висновком прокурор не погоджується, оскільки слідчим було проведено саме слідчі експерименти за участю свідків та потерпілої які не можна ототожнювати з «допитом» як це розцінив суд. В ході їх проведення слідчим перевірялася інформація, надана свідками та потерпілою під час проведення слідчих дій на місці скоєння ДТП. До того ж. вказані докази сторони обвинувачення мають назву саме «протоколи слідчих експериментів».

Що стосується погодних умов під час проведення експериментів, то вони були наближені до тих, при яких відбулося ДТП (стан дорожнього покриття, оглядовість, видимість тощо), не зважаючи на те, що пора року була інша. Така позиція була підтримана слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_20 в ухвалі від 30.08.2017 року.

Суд сам визнав, що свідки та потерпіла визначили вихідні дані, потім такі дані учасників слідчої дії, визнав не зрозумілими та дійшов хибного висновку по суті результативності слідчих дій та безпідставно не прийняв як докази слідчі експерименти.

Також, суд зазначив, що при слідчому експерименті з ОСОБА_15 не голосно чутно звукову сигналізацію, зорієнтуватися звідки лунає сигнал складно. Вказане, на думку прокурора, підтверджує правдивість показів останнього.

Посилання суду на необхідність використання шумоміру для вимірювання рівня звуку не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки органи чуття людини не є приладом. Суб`єктивне сприйняття людини завжди відрізняється від сприйняття за допомогою приладів.

Також, те, що під час слідчого експерименту не був присутній ОСОБА_13 , ніяким чином не впливає на повноту даних слідчої дії, покази сучасників такої дії щодо фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, відтак на допустимість доказу.

Сумніви суду щодо правдивості показів свідків та потерпілої, на думку прокурора, ґрунтуються на домислах про суб`єктивні властивості учасників провадження про роботу органів чуття, можливість запам`ятовувати події особами, що є неприпустимим.

Висновки суду, щодо не з`ясування впливу обстановки місцевості та погодних умов слідчим на достовірність результату експериментів не узгоджується з вимогами законодавства. Жоден учасник слідчої дії не завив про перепони продемонструвати механізм ДТП з огляду на погодні умови чи відсутність снігу, жоден не заявив про те, що це якимось чином зумовило ДТП.

Також, те, що під час слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 не залучено автомобіль «ІФА», на думку прокурора, не впливає на значимість результату слідчої дії. До того ж, суд сам визнав та констатував, що вказаний транспортний засіб унеможливив своєчасне виявлення свідком ОСОБА_15 наближення автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 . Це підтверджено відеозаписом, який судом не спростовано.

З не зрозумілих прокурору причин суд не врахував і висновки судових авто технічних експертиз (висновок судово - автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/230е від 20.09.2017 року та висновок комплексної комісійної судової авто технічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео -, звукозапису від 31.10.2017 року) які на його переконання прямо вказують на порушення водієм автомобіля ЗІЛ-131 ОСОБА_13 п. 3.1 ПДР України.

При цьому, посилання суду на те, що органами досудового розслідування не було встановлено швидкість руху обох автомобілів та механізм вчинення ДТП є безпідставними, оскільки експертам було достатньо вихідних даних для проведення вказаних експертиз.

Також, безпідставними є посилання суду і на те, що стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування не було надано будь яких доказів в підтвердження того, що було залучено експертів яким би на дослідження надавалась відео з відео реєстратора, оскільки таке відео було досліджено експертами ХНДІСЕ ім. М.С. Бакаріуса.

Безпідставно було визнано судом недопустимим доказом і висновок судово-медичного експерта № 592 від 15.06.2017 року щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 . Підставою цього стало те, що експертиза була проведена експертом без медичного дослідження самої потерпілої, а лише на підставі ксерокопії з її історії хвороби.

Однак, в спростування вказаних висновків суду, прокурор наголошував на тому, що з даного приводу судом був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_21 , який пояснив суду про те, що нормативні акти, в тому числі і внутрішні, дозволяють судово-медичному експерту проводити експертизи на підставі ксерокопії медичної документації і тим більше за відсутності потерпілих. Що стосується явки потерпілого в експертну установу, то вона не є обов`язковою для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім цього, постановляючи виправдувальний вирок суд вказав про те, що виправдовує ОСОБА_13 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України , проте на відповідну норму кримінального процесуального закону суд не послався.

Потерпіла ОСОБА_8 в доводах своєї апеляційної скарги не погоджується з висновком суду про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вважає, що суд при винесенні вироку, маючи ряд доказів на підтвердження вини обвинуваченого, мав звернути увагу і на обставин, які безпосередньо вказують на наявність в його діях складу злочину.

Так, автомобіль марки ЗІЛ-131 рухався з досить великою та невиправданою в даній обстановці швидкістю, при цьому не знизив її перед перехрестям і не загальмував для того, щоб забезпечити безпечний (безаварійний проїзд). Перехрестя ЗІЛ-131 перетинав на червоне світло світлофору. Спеціальні світлові сингали синього кольору («маячки») на даху автомобіля ЗІЛ-131 не працювали. На перехресті в поперечному напрямку відбувався інтенсивний рух вантажних та легкових автомобілів, які рухалися з вул. Прокоф`єва в напрямку проспекту М. Лушпи, перетинаючи вул. Харківську, що знов таки вимагало від обвинуваченого ОСОБА_13 вжиття додаткових заходів безпеки навіть якщо ПДР України дозволяли йому продовжувати рух на червоне світло світлофору. З вул. Прокоф`єва з поворотом направо на вул. Харківську дійсно рухались вантажні ТЗ, які закривали водію Гриньку оглядовість в напрямку, з якого рухався автомобіль ЗІЛ-13.

Також, на переконання потерпілої надана стороною захисту в якості доказу невинуватості обвинуваченого комплексна комісійна експертиза не може бути визнана допустимою, оскільки в супереч ст. 290 КПК України їй, як потерпілій, вона не відкривалась, експерти досліджували матеріали не в повному обсязі (фрагментами) і в копіях, та експертами не було досліджено головне питання, зокрема те, чи мали водії технічну можливість уникнути зіткнення в конкретній ситуації.

Натомість, інші дві авто технічні експертизи, в тому числі і та, яка надана стороною захисту, дійшли висновку про порушення водієм ОСОБА_13 вимог ПДР України. Користуватися переважним правом руху обвинувачений міг лише в тому випадку, коли б пересвідчився, що інші користувачі дороги не будуть поставлені під загрозу.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Від представника цивільного відповідача Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04.09.2018 року залишити без зміни та відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої, оскільки такий позов вважав необґрунтованим (а.с. 106 т.3).

Також, захисником обвинуваченого ОСОБА_12 було подано заперечення як на апеляційну скаргу прокурора, в тому числі і на внесені до неї зміни, так і на апеляційну скаргу потерпілої, в яких він просив відмовити у їх задоволення, а оскаржуваний вирок суду відносно його підзахисного ОСОБА_13 просив залишити без зміни (а.с. 117 т.3).

Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що 21.12.2016 року близько 09 год. 20 хв., він, керуючи службовим автомобілем «ЗИЛ 131 НА», н.з. НОМЕР_1 , який належить УДСНС України у Сумській області, рухався по вул. Харківській зі сторони вул. СКД у напрямку центру міста Суми. Під час руху на автомобілі були увімкнені спеціальні сигнали, а саме: проблискові маячки синього кольору та сигнальна гучномовна установка. Під час руху ОСОБА_13 зневажив безпекою дорожнього руху, при здійсненні виїзду на перехрестя вулиці Харківської та вулиці Прокоф`єва, на якому для нього горіло червоне світло світлофорного об`єкта, не впевнився, що це буде безпечно для інших учасників руху, не забезпечив безпеку дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Niva», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався по вказаному перехрестю з вул. Прокоф`єва на пр. М. Лушпи на зелений сигнал світлофорного об`єкта.

У результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «Chevrolet Niva» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 592 від 15.06.2017, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи № 19/119/9- 1/230е від 20.09.2017 ОСОБА_13 , керуючи службовим автомобілем «ЗИЛ 131 НА», н.з. НОМЕР_3 , порушив вимоги Правил дорожнього руху України передбачені пунктом: п. 3.1. та порушення п. 3.1 Правил дорожнього руху України, допущені водієм ОСОБА_13 , з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Таким чином, органи досудового розслідування вважають, що своїми діями, які виразилися у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, передбачених пунктом 3.1 Правил дорожнього руху України, при керуванні 21.12.2016 року близько 09 год. 20 хв. службовим автомобілем «ЗИЛ 131 НА», н.з. НОМЕР_3 та русі по вул. Харківській в м. Суми з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом, виїжджаючи на перехрестя на червоний сигнал світлофора, не забезпечив безпеку дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем «Chevrolet Niva», н.з. НОМЕР_2 та спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості - ОСОБА_13 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вимоги зміненої апеляційної скарги підтримали, просили вирок суду відносно ОСОБА_13 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, та які частково підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілої, думки потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційної скарги потерпілої, просили вирок суду скасувати та ухвалити новий обвинувальний вирок, при цьому не заперечували проти задоволення вимог зміненої апеляційної скарги прокурора, думки представників цивільного відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також думки обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_12 , які заперечили проти задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та потерпілої, просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, суд визнав ОСОБА_13 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині та виправдав його в зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад злочину, передбачений ч.1 ст. 286 КК України.

Крім цього, висновок щодо недоведеності в діях обвинуваченого ОСОБА_13 складу злочину, суд першої інстанції обґрунтовував зокрема і тим, що зміст обвинувачення викладеного органами досудового розслідування, є неконкретним та незрозумілим, оскільки , в обвинувальному акті не вказано про те, що саме конкретно ОСОБА_13 повинен був зробити, але не зробив.

Колегія суддів, в порядку перевірки таких висновків суду першої інстанції, вивчивши зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_13 , не може погодитись із такими доводами суду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Частиною 2 цієї статті визначені обов`язкові відомості, які має містити обвинувальний акт.

Так, згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

Колегія суддів зазначає, що аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_13 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, свідчить про те, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України характеризується трьома ознаками: а) діяннями; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками. Діяння виражається в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною. Тому при вирішенні питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до нормативних актів, які регламентують порядок дорожнього руху та експлуатацію механічного транспорту.

Основним нормативним актом у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

При визначенні характеру порушення правил безпеки руху необхідно встановлювати яку статтю чи пункт ПДР порушила особа, що керувала транспортним засобом (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_13 в обвинувальному акті відносно нього, дотримано.

Так, обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

Також, в обвинувальному акті чітко вказано про те, який саме пункт ПДР України порушив обвинувачений ОСОБА_13 (п. 3.1 ПДР України) та встановлено те, що таке порушення знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Зважаючи на викладене, колегія судів зазначає, що немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_13 є чи то неконкретним чи то не зрозумілим, а тому належить визнати необґрунтованими доводи суду зокрема про те, що в формулюванні обвинувачення не зазначено про те, «..що конкретно ОСОБА_13 повинен був зробити, але не зробив..», оскільки, як вказувалося вище, обвинувальний акт містить вказівку на те,які правила ПДР України порушив обвинувачений та встановлено їх взаємозв`язок з подією ДТП та наслідками, що настали.

Крім цього, колегія суддів перевіривши і інші підстави виправдання обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме доводи суду про неефективність, однобокість, упередженість здійснення досудового розслідування та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження обставин кримінального провадження, вважає такі доводи передчасними, та безпідставними.

Відповідно до змісту апеляційної скарги прокурора, останній, як на підстави для скасування оскаржуваного ним вироку, вказує на невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які і призвели до передчасного виправдання обвинуваченої.

З такими доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджується.

Як вбачається зі змісту вироку, суд дослідив та проаналізував надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події (а.с. 233-239 т.1) та запис з відео реєстратора з автомобіля марки «ГАЗ-3302» свідка ОСОБА_19 , якими суд встановив сам факт зіткнення двох транспортних засобів марки «ЗИЛ-131 НА» та марки «Нива Шевроле», який мав місце 21.12.2016 року в м. Суми на перехресті вулиць Харківська, Прокоф`єва та проспекту М.Лушпи, а також, окремі обставини які йому передували та були зафіксовані на відео з вказаного реєстратора (наявність звуку сирени, ввімкнених світлових маячків на автомобілі марки «ЗІЛ 131 НА», напрямок його руху, напрямок руху іншого автомобіля маки «Нива Шевроле», та факт їхнього зникнення з поля зору як і відсутність зафіксованого моменту зіткнення вказаних автомобілів);

- висновок експерта № 19/119/9-1-28-е від 28.02.2017 року (а.с. 37-41 т.2), щодо механічних пошкоджень автомобіля марки «Нива Шевроле»;

- висновок експерта № 19/119/9-1/29е від 27.02.2017 року (а.с. 44-47 т.2), щодо механічних пошкоджень автомобіля марки «ЗИЛ-131 НА»;

- наказ начальника загону технічної служби УДСНС у Сумській області № 2 від 13.01.2016 року, службові характеристики обвинуваченого, дозвіл на керування транспортним засобом відповідної категорії, довідку щодо відсутності у ОСОБА_13 21.12.2016 року о 10.50 год. ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а.с. 67-69, 72, 73, 76, 77 т. 2).

Також, судом вказано і на допит ряду свідків, а саме: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 та ОСОБА_16 , які відповідно до змісту вироку, підтвердили факт зіткнення автомобілів, водночас їх повний зміст, попри їх допит, у вироку судом, як вірно вказав прокурор в апеляційній старзі, так і не відображено.

Крім цього, суд допитавши свідка ОСОБА_15 (водія автомобіля марки «Нива Шивроле») та потерпілої ОСОБА_8 (його пасажира), та проаналізувавши їх показання суд дійшов висновку про те, що вони не узгоджуються з поясненнями інших учасників кримінального провадження, що були допитані судом, та більше того, пояснення свідка ОСОБА_15 не можна вважати правдивими, із-за його можливої зацікавленості у результатах вирішення справи.

Такі висновки суду, колегія суддів вважає необґрунтованими , оскільки судом у вироку не конкретизовано з чиїми саме поясненнями не узгоджуються пояснення свідка ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_8 та взагалі не наведено в чому саме полягають такі не відповідності.

Крім цього, колегія суддів була позбавлена можливості у перевірці і викладених у вироку пояснень потерпілої ОСОБА_8 , оскільки матеріали справи, в порушення ч.3 ст. 107 КПК України, взагалі не містили звукозаписів судових засідань від 30.01.2018 року та від 20.02.2018 року, а надіслані на запит апеляційного суду від 31.01.2019 року їх архівні копії, зокрема судового засідання від 30.01.2018 року (допит потерпілої), були дуже низької якості, яка ставала перешкодою у належному вивченні вказаного судового засідання.

Також, звертає на себе увагу і та обставина, що в судових дебатах, потерпіла сторона вказувала суду про те, що наданий суду стороною захисту висновок комісійної комплексної експертизи, в порушення ст. 290 КПК України, їй не відкривався, а тому вона була позбавлена можливості з ним ознайомитися та безпосередньо здійснювати захист своїх інтересів. Однак, такі доводи потерпілої суд не оцінив та ухвалюючи відносно обвинуваченого ОСОБА_13 виправдувальний вирок, взагалі їх не спростував, чим допустив неповноту судового розгляду.

Крім цього, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, місцевим судом було встановлено неповноту та необ`єктивність досудового розслідування, яка в тому числі полягала і у відсутності встановлення швидкості руху обох автомобілів перед зіткненням, що мало, на думку суду, суттєве значення для встановлення дійсних обставин пригоди та кримінального провадження, а саме визначення моменту небезпеки та можливості запобіганню ДТП.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.2 ст. 332 КПК України, з метою з`ясування вказаних обставин, усунення суперечностей між експертизами, суд не був позбавлений можливості вирішити це питання шляхом призначення відповідної експертизи в судовому засіданні.

Не погоджується колегія суддів та вважає висновки суду першої інстанції безпідставними в частині визнання неналежними доказами слідчих експериментів, що були проведені за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_23 і ОСОБА_18 , оскільки ті не відповідали меті та порядку їх проведення бо, на думку суду, фактично були допитами цих учасників процесу на місці ДТП, а не перевіркою інформації, методом дослідження або шляхом відтворення, яку під час проведення слідчої дії надавали потерпіла та свідки.

Так, відповідно до ч.1 ч.2 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Як вбачається з матеріалів провадження, на місце події були запрошені потерпіла та окремі свідки ДТП, які надавали свої пояснення щодо обставин справи, було вжито заходів по відтворенню обстановки ДТП, учасники кримінального провадження розміщувалися по різним авто, вмикалася звукова сирена з метою визначення її звукового сприйняття учасниками дорожнього руху, а тому з урахуванням ст. 240 КПК України, колегія суддів, вважає висновки суду першої інстанції про неналежність як доказів слідчих експериментів з потерпілою та свідками, помилковими, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

Також, судом було встановлено невідповідність обставин обвинувального акту, обставинам, які були встановлені експертом під час проведення судово-медичної експертизи, а саме: в обвинувальному акті, сторона обвинувачення, пославшись на висновок судово-медичної експертизи № 592 від 15.06.2017 року зазначила, що усі тілесні ушкодження ОСОБА_8 у виді: «закритої травми грудної клітки, закритого перелому 5,6,7,8-го ребер справа, забою правої легені, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних саден обличчя, рваної рани правої повіки, забою правого плечового пояса», експертом було кваліфіковано як тілесні ушкодження середньої тяжкості, в той же час, як вбачається з наданого суду висновку експерта № 592 від 15.06.2017 року тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_8 в ділянці правої половини грудної клітини експертом визначено як середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ушкодження голови та обличчя, а також садна правого плечового суглобу як легкі тілесні ушкодження. (а.с. 35-36 т.2).

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що він позбавлений можливості самостійно змінювати обвинувачення, оскільки це не передбачено КПК України та призведе до порушення права обвинуваченого на захист.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду теж погодитись не може, оскільки в даному випадку, виключення з обвинувачення заподіяння потерпілій окремих тілесних ушкоджень, не призведе до погіршення становища обвинуваченого та жодним чином не порушить його права на захист.

Також, слід визнати помилковими і висновок судді про неналежність самого висновку судово-медичної експертизи № 592 від 15.06.2017 року як допустимого доказу, оскільки обґрунтування доводів суду в цій частині, спростовуються поясненнями самого ж експерта, який в ході його допиту суду пояснював про те, що проведення судово-медичної експертизи, з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, можливе на підставі відповідної документації з історії хвороби особи, без безпосереднього огляду потерпілої.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_13 складу передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України кримінального правопорушення є передчасним та таким, що зроблений без належної перевірки всіх обставин справи й оцінки всієї сукупності доказів, отриманих під час досудового та судового слідства, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, в даному випадку, було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового слідства, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що відповідно п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК України при судовому розгляді не дають можливості колегії суддів в ході апеляційного перегляду виправити зазначені порушення вимог КПК шляхом дослідження певних доказів, оскільки, як зазначалося вище, порушення стосуються безпосередньо процедури судового розгляду, його принципів та забезпечення прав учасників судового провадження при судовому розгляді в суді першої інстанції, тому керуючись загальними процесуальними засадами кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

У зв`язку зі скасуванням вироку по істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія судів, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілої, та не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів. Ці всі доводи апеляційних скарг необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, та з дотриманням вимог закону постановити законне й обґрунтоване рішення.

Таким чином, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, тоді як апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 задовольнити повністю, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2018 року відносно ОСОБА_13 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4