ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/61/19 Справа № 190/409/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, особа, що має інвалідність 2-ї групи, одруженого маючого на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 16 лютого 2017 року по 17 лютого 2017 року включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 гривень.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
15 лютого 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 22 годині 15 хвилин знаходився у приміщенні кухні власного домоволодіння АДРЕСА_1 . При цьому, в результаті сварки із ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, у нього виник умисел на протиправне заподіяння смерті останнього.
Реалізуючи свій умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 , діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, обвинувачений схопив зі столу кухонний ніж із пластиковою рукояткою. Тримаючи даний ніж в правій руці і знаходячись обличчям до обличчя з ОСОБА_11 , наніс останньому один удар лезом ножа в область грудної клітки зліва, заподіявши йому тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №28 «Е» від 10 березня 2017 року, у вигляді: проникаючого колото-різаного ушкодження передньої поверхні грудної клітки зліва, різаної рани в ділянці верхівки серця з проникненням в порожнину лівого та правого шлуночків, гемотораксу, різаного вигляду ушкодження серцевої сорочки в порожнині якої втримується пухкий згорток крові, наскрізного ушкодження діафрагми в напрямку зверху вниз зліва на право, проникаючого колото-різаного ушкодження забрюшинного простору проникаючи в паранефральну жирову клітковину, які могли виникнути від одноразової дії сплощеного колючо-ріжучого предмету, який мав гостре лезо та обух, в ділянку передньої поверхні грудної клітки зліва в напрямку зверху вниз, спереду назад, зліва на право, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя, а в даному конкретному випадку як ті що призвели до смерті.
У подальшому, а саме 15 лютого 2017 року, близько 22 години 25 хвилин у приміщені спальні житлового будинку АДРЕСА_2 , куди ОСОБА_11 самостійно пішов після нанесення йому одного удару ножем, настала смерть останнього. Причиною смерті є гостра крововтрата внаслідок проникаючої колото-різаного ушкодження лівої половини грудної клітки з ушкодженням правого та лівого шлуночків серця.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, змінивши кваліфікацію кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що судом першої інстанції неправильно зроблена правова оцінка подіям, невірно визначено щодо умислу у його діях, що призвело до неправильної оцінки події в подальшому. Судом першої інстанції не враховано в повному обсязі особу самого загиблого ОСОБА_11 , не враховано, що останній був неодноразово судимим та прийшовши до будинку ОСОБА_6 був вже у стані алкогольного сп`яніння та вів себе зухвало та агресивно до членів сім`ї ОСОБА_6 , який вимушений був захищати членів своєї сім`ї та себе самого від неправомірних дій ОСОБА_11 та не мав прямого умислу на заподіяння смерті останньому.
Зазначає, що стороною захисту ставилася під сумнів кваліфікація злочину, та наводилися доводи щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 118 КК України, як вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, але судом першої інстанції дана позиція сторони захисту не взята до уваги.
Суд першої інстанції посилався на те, що умисне вбивство ОСОБА_11 вчинено ОСОБА_6 під час сварки між померлим, який не мав підтримки інших осіб, та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і обвинуваченим, які мали реальну можливість без загрози його життю та здоров`ю утрьох припинити дію останнього. При цьому суд не врахував, що ОСОБА_11 мав фізичну перевагу, він раніше судимий та користувався з цього приводу негативним кримінальним авторитетом. Незважаючи на те, що перебував під домашнім арештом, сам зневажив закон та прийшов до обвинуваченого додому, вів себе агресивно та зухвало і у ОСОБА_6 на час скоєння кримінального правопорушення були реальні підстави побоюватись за своє життя та життя і здоров`я членів сім`ї.
Вказує, що у нього не було прямого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 , а саме положення ОСОБА_11 та ОСОБА_6 свідчили саме про захист останнім себе та членів сім`ї в своєму будинку.
Зазначає, що судом першої інстанції невірно зазначено, що ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_12 та пасинком ОСОБА_13 втрьох могли протистояти протиправній поведінці ОСОБА_11 . Також не враховано, що в сам момент удару ножем ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_13 , не могли нічого вдіяти, так як такий розвиток подій був для них неочікуваним ОСОБА_12 закрила обличчя руками та нічого не бачила, оскільки перед цим ОСОБА_11 вдарив її кулаком в обличчя, ОСОБА_13 повернувся до матері і цього не бачив, а побачив лише тоді, коли ніж впав на підлогу. Крім того, воля ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в той момент самим ОСОБА_11 , його агресивною та зухвалою поведінкою та застосуванням ним сили, була вже подавлена і вони не могли вже нічого вдіяти та не були готові до відбиття нападу з боку ОСОБА_11 . Не врахована раптовість агресії і нападу та вчинення протидії нападу обвинуваченим. Обвинувачений в момент вчинення злочину фактично залишився сам на сам з ОСОБА_11 та діяв дуже стрімко, вибравши випадково саме такий спосіб захисту, дійсно перевищивши межі необхідної оборони.
Вказує, що за таких обставин його дії належить кваліфікувати за ст. 118 КК України, саме як вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено, на підставі яких доказів зроблено висновок про відсутність в діях обвинуваченого необхідної оборони.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що мало місце не вбивство, а тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, як таке, що спричинило смерть потерпілого, що має ознаки ч. 2 ст. 121 КК України.
Також вказує, що з боку ОСОБА_11 була вчинена тяжка образа щодо ОСОБА_6 та його сім`ї, яка полягала у фізичному насильстві його дружини, шляхом завдання їй удару по обличчю ОСОБА_11 , тому вважає, що суду необхідно звернути увагу при кваліфікації на ст. 123 КК України.
Крім того зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди в розмірі 30000 грн. є необґрунтованим.
Обвинувачений ОСОБА_6 з оскаржуваним вироком суду не згоден, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
16 січня 2019 року обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції подано заяву, в якій останні зазначають, що узгодили свою правову позицію і виходячи із законних інтересів обвинуваченого, просять задовольнити апеляційну скаргу, наполягаючи на тому, що в діях обвинуваченого міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, а саме вбивства при перевищенні меж необхідної оборони.
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та представник потерпілої ОСОБА_15 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підтримали свою узгоджену позицію та просили вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, змінивши кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Прокурор ОСОБА_7 при апеляційному розгляді заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просила вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вбивстві ОСОБА_11 , тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах.
Дії ОСОБА_6 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який його засуджено та необхідність перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Обставини, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції, визнані такими, що не відповідають дійсності, також судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого про вчинення ним вбивства потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони і суд першої інстанції вірно розцінив їх, як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, судом наведено у вироку суду мотивування своїх висновків.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 15 лютого 2017 року, прийшовши у приміщення власного будинку, побачив потерпілого ОСОБА_11 , що сидів на кухні та пив чай. Деякий час вони всі разом розпивали алкогольні напої, декілька разів виходили на прибудинкову територію покурити. Через деякий час ОСОБА_11 став висловлювати погрози на адресу його пасинка ОСОБА_13 , вимагаючи від нього повернення телефону, що віддав останньому у ремонт. Після того, як вони повернулися до будинку, ОСОБА_11 почав силою тягнути ОСОБА_13 до себе додому, ОСОБА_12 намагалася перешкодити таким діям, однак ОСОБА_11 наніс їй удар рукою в обличчя. ОСОБА_6 намагався відтягнути ОСОБА_11 від дружини, в результаті чого той схопив його за светра, притиснувши до кухонного столу, висловлюючи погрози. Не маючи фізичної можливості зупинити ОСОБА_11 і перелякавшись за безпеку своєї сім`ї, з метою самозахисту, правою рукою схопив ніж, який знаходився на кухонному столі, і наніс ним удар ОСОБА_11 . При цьому зазначив, що область нанесення ушкодження не обирав умисно, удар завдав в область серця. Після завданого йому ушкодження ОСОБА_11 схопився за ніж, вивертаючі даний предмет разом з його руками, що призвело до зламування рукоятки ножа. Через деякий час його дружина ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_11 помер.
Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 показала, що являється дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 15 лютого 2017 року, приблизно о 20 годині, до них додому прийшов ОСОБА_11 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, і на його прохання зробила останньому чаю. За деякий час додому повернувся її чоловік ОСОБА_6 . Того вечора до них у гості прийшли сім`ї ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з якими разом, у тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , вживали алкогольні напої. Також вказала, що чула як ОСОБА_11 , перебуваючи на подвір`ї, розмовляв із ОСОБА_18 та її сином ОСОБА_13 , погрожуючи останньому і вимагаючи повернення мобільного телефону. Потім ОСОБА_11 сказав, що ОСОБА_13 піде з ним до нього додому ночувати. Після того як вона почала перешкоджати ОСОБА_11 забрати її сина із собою, він лівою рукою вдарив її в обличчя. ОСОБА_6 спробував заступитися за неї, однак ОСОБА_11 схопив його за светр та притиснув до кухонного столу. У цей час вона стала заспокоювати сина і не бачила, що відбувається навколо. Однак, за деякий час побачила, як на підлогу впала рукоятка від ножа, а ОСОБА_11 вибіг із будинку. Зрозумівши, що її чоловік наніс удар ножем ОСОБА_11 , вона разом з сином ОСОБА_13 пішли за місцем проживання останнього. Вони зайшли до приміщення будинку і побачили, як ОСОБА_10 телефонувала до швидкої допомоги, а ОСОБА_11 лежав на дивані в кімнаті.
Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 являється його вітчимом. 15 лютого 2017 року, приблизно о 20 годині, до них додому прийшов ОСОБА_11 , який поводив себе неадекватно та від нього відчувався запах алкоголю, попросив зробити йому чаю. Через деякий час ОСОБА_11 вийшов на вулицю покурити. Коли ОСОБА_11 повернувся до будинку, вони ще деякий час сиділи, розмовляючи, а потім останній, він (свідок), ОСОБА_6 та ОСОБА_18 знову вийшли на подвір`я. Свідок вказував на те, що ОСОБА_11 почав погрожувати йому, вимагаючи повернути новий мобільний телефон замість пошкодженого, який він передав йому раніше на ремонтування. Приблизно о 22 годині, збираючись вже йти до себе додому, ОСОБА_11 знову почав йому погрожувати та вимагати повернення нового телефону. Також свідок показав, що ОСОБА_11 сказав його матері та вітчиму, що він піде з ним до нього додому ночувати. ОСОБА_12 намагалася перешкоджати ОСОБА_11 здійсненню таких дій і останній лівою рукою вдарив її в обличчя. Його вітчим ОСОБА_6 спробував заступитися за ОСОБА_12 , однак ОСОБА_11 схопив того за светра та притиснув до кухонного столу. За словами свідка, в цей момент він підійшов до матері, а вже потім побачив, як на підлогу впала рукоятка від ножа і ОСОБА_11 вибіг на вулицю. Вийшовши слідом за останнім побачив, як він зайшов до свого будинку. Майже відразу, він разом із матір`ю пішли додому до ОСОБА_11 і, зайшовши до приміщення будинку побачили, що ОСОБА_10 телефонує до швидкої допомоги. ОСОБА_11 в цей час лежав на дивані із сильною кровотечею. Намагаючись надати ОСОБА_11 допомогу він особисто притиснув рушник до рани. Через деякий час приїхала швидка допомога, однак в ОСОБА_11 вже почалися передсмертні судоми.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 показав, що 15 лютого 2017 року він разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_19 та двома неповнолітніми дітьми перебували в гостях у своїх знайомих подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_12 . Приблизно о 20 годині він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_20 пішли до магазину. Повернувшись, побачили ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після того, як вони зайшли на подвір`я вказаного домоволодіння, ОСОБА_11 почав погрожувати йому (свідку Димиді) та бити по ногам і спині через те, що він не прийшов до нього додому відремонтувати електропроводку. Після чого почав словесно погрожувати також ОСОБА_20 . Потім він, ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 зайшли до приміщення будинку, де вживали спиртні напої. Через деякий час він, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 знову вийшли на вулицю, при цьому подружжя ОСОБА_16 пішли до себе додому. Пізніше до них приєднався ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_11 , словесно погрожуючи останньому, почав вимагати від нього повернення мобільного телефону. Потім вони зайшли до будинку та, перебуваючи на кухні, ОСОБА_11 сказав ОСОБА_13 , що той піде з ним до нього додому ночувати. Однак, ОСОБА_12 вказала, що її син нікуди не піде, після чого вони розпочали голосно сваритися та кричати. Під час сварки ОСОБА_11 погрожував ОСОБА_12 та її сину ОСОБА_13 . При цьому свідок зазначив, що в цей час він і його цивільна дружина ОСОБА_19 вийшли до іншої кімнати одягати свою дитину, тому не бачили, що далі відбувалося. Після того, як сварка закінчилася, він вийшов з кімнати, проте в будинку не було нікого, крім ОСОБА_6 , який сидів за столом на кухні. Він запитав у ОСОБА_6 , що сталося, однак останній промовчав. Після цього він вийшов з будинку і побачив, що на подвір`ї будинку ОСОБА_11 стоїть ОСОБА_12 і кричить. Потім він прослідував до будинку ОСОБА_11 та побачив у кімнаті ОСОБА_11 , який лежав на дивані, та ОСОБА_13 , що тримав рушник у того на грудях. На прохання ОСОБА_11 він пішов йому за водою, однак коли повернувся, то у останнього був відсутній пульс.
Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 показала, що 15 лютого 2017 року, приблизно о 13 годині, вона разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_18 та двома неповнолітніми дітьми прийшли в гості до своїх знайомих подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_12 . Приблизно о 20 годині ОСОБА_6 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 пішли до магазину. У відсутність чоловіків, десь через пів години, до них прийшов ОСОБА_11 , який перебував в сильному алкогольному сп`янінні та на його прохання ОСОБА_12 зробила йому чай. За деякий час повернулися ОСОБА_6 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які стали на подвір`ї покурити і ОСОБА_11 вийшов до них. Коли ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 зайшли до будинку то продовжили розпивати спиртні напої, при цьому ОСОБА_11 , на його прохання, також налили 50г горілки. Потім останній почав чіплятися із погрозами до ОСОБА_20 та після того, як за останнього вступилася дружина, ОСОБА_11 став погрожувати ОСОБА_18 за те, що той не прийшов зробити йому електропроводку. Після цього ОСОБА_11 почав погрожувати сину ОСОБА_12 ОСОБА_13 , вказуючи на те, що той винний йому новий мобільний телефон замість пошкодженого, який він давав ОСОБА_13 для ремонту. Одночасно ОСОБА_11 намагався силою забрати ОСОБА_13 до себе додому, тягнучи того за руку. Однак ОСОБА_12 намагалась перешкодити ОСОБА_11 , в результаті чого між ними сталася сварка, під час якої останній вдарив ОСОБА_12 по обличчю. Після цього вона пішла в іншу кімнату вдягати свою дитину, щоб йти до себе додому, разом з нею в кімнаті знаходився її цивільний чоловік ОСОБА_18 . При цьому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 залишались на кухні, де продовжували сваритися. Через деякий час ОСОБА_18 вийшов з кімнати. Після того, як вона вдягнула дитину і також вийшла з кімнати, в будинку залишався лише ОСОБА_6 , який сидів на кухні. На запитання, що сталося, він нічого їй не відповів. Після цього вона почала шукати свого чоловіка ОСОБА_18 та вийшла на подвір`я будинку. Не знайшовши там ОСОБА_18 , вона повернулася в будинок та запитала у ОСОБА_21 , куди всі зникли, на що той відповів, що всі пішли додому до ОСОБА_11 . Коли до будинку повернулися ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_18 - то повідомили, що ОСОБА_11 помер від ножового поранення. Також ОСОБА_12 запитувала у ОСОБА_6 , навіщо він наніс зазначене ножове поранення ОСОБА_11 , проте той нічого не відповів. Потім ОСОБА_12 підібрала з підлоги на кухні ніж (рукоядку та лезо), який завернула у серветку та поклала на стіл.
Допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 показала, що являється вдовою померлого ОСОБА_11 15 лютого 2017 року, приблизно о 22 годині, перебуваючи у себе в будинку, вона почула шум на подвір`ї, після чого вийшла з будинку і на вулиці побачила чоловіка ОСОБА_11 , що повертався додому, притискаючи рукою куртку. На запитання - що сталося, він пояснив, що йому ножем нанесено тілесне ушкодження та попросив викликати швидку допомогу. Завівши ОСОБА_11 до будинку і допомігши лягти на диван, викликала швидку допомогу та поліцію. Майже відразу до них прийшли ОСОБА_12 та її син ОСОБА_13 , а за деякий час ОСОБА_18 . При цьому, ОСОБА_12 стала на коліна біля ОСОБА_11 та просила у нього пробачення, її син ОСОБА_13 в цей час намагався надати йому допомогу.
Потерпіла ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що являється матір`ю померлого ОСОБА_11 15 лютого 2017 року, коли вона вже лягла спати, їй зателефонувала невістка ОСОБА_10 , повідомивши, що сина підрізали. Після цього вона прийшла за місцем проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_11 та побачила вже мертвого сина, який лежав на дивані.
Окрім показань свідків та потерпілих, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події від 15 лютого 2017 року з доданою до нього схемою та таблицею зображень, із якої вбачається, що 15-16 лютого 2017 року, з 23 години 10 хвилин по 01 годину 30 хвилин, проведено огляд житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході якого у приміщені кухні виявлено та вилучено ніж (рукоядку та клинок) з плямами речовини темно-коричневого кольору, схожої на кров (а.кп. 4-20);
- протоколом огляду трупа від 16 лютого 2017 року з доданою до нього таблицею зображень, встановлено, що у потерпілого ОСОБА_11 на лівій передній поверхні грудної клітки від рівня біля грудної до передньопідпахвовій лінії на рівні третього ребра мається рана продовгуватої форми у вигляді нерівної ламаної лінії з відносно рівними краями, з загостреними кінцями розміром 2,3*10,2 сантиметри. Верхній край рани виступає, нижній край скритий. Дана рана проникає в плевральну порожнину в напрямку зверху вниз. Інших ушкоджень на тілі не виявлено (а.кп. 22-30);
- лікарським свідоцтвом про смерть № 28 від 26 лютого 2017 року, виданим П`ятихатським відділом СМЕ, яким встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нападу з метою убивства чи нанесення ушкодження. Причиною смерті є гостра крововтрата; травма серця; проникаюче колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини зліва; напад з використанням гострого предмета з метою убивства чи нанесення ушкодження. Травма, що призвела до смерті, спричинена 15 лютого 2017 року в будинку АДРЕСА_1 , після розпивання спиртних напоїв (а.кп. 31);
- висновком експерта № 28-Е, згідно з яким при експертизі трупу ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного ушкодження передньої поверхні грудної клітини зліва, різаної рани в ділянці верхівки серця з проникненням в порожнину як лівого так і правого шлуночків, гемотораксу (1435 грам рихлих, пухких темно-червоного кольору згортків крові та 800 мл. Рідкої сукровично-рожевого кольору рідини), різаного вигляду ушкодження серцевої сорочки в порожнині якої втримується пухкий згорток крові загальною вагою 270 грам, наскрізного ушкодження діафрагми в напрямку зверху вниз зліва на право, проникаючого колото-різаного ушкодження черевної порожнини, проникаючого колото-різаного ушкодження забрюшинного простору проникаючи в паранефральну жирову клітковину, які могли виникнути від одноразової дії сплощеного колючо-ріжучого предмету, який мав гостре лезо та обух, в ділянку передньої поверхні грудної клітини зліва в напрямку зверху вниз, спереду назад, зліва на право, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечних для життя, а в даному конкретному випадку як ті що призвели до смерті. При судово-токсикологічному дослідженні доставленої крові із трупа ОСОБА_11 , виявлено етиловий спирт у концентрації 2,77%, що стосовно до живих осіб може відповідати тяжкому алкогольному сп`янінню. Оскільки смерть ОСОБА_11 настала не відразу, а через певний проміжок часу, що визначається десятками хвилин, то можливо зробити висновок про те, що на протязі даного обмеженого проміжку часу потерпілий міг виконувати цілеспрямовані дії (пересуватись, кликати на допомогу і т.п.) (а.кп. 32-35);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2017 року, за участі ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_22 , під час якого ОСОБА_6 відобразив механізм та обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілому (а.кп. 73-78);
- висновком експерта №28-Е-Д, за результатами проведеної додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , згідно якого виявлені на тілі ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути за тих обставин на які вказав ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за його участі, що підтверджується наявністю виявлених в нього тілесних ушкоджень, механізмом їх спричинення, кратністю нанесення ударів (а.кп. 120-122);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, зокрема, слідчим експериментом від 16.02.2017 року за участю обвинуваченого, відповідно до якого ОСОБА_6 розповів про обставини події 15.02.2017 року та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому лезом ножа.
При цьому, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_6 узгоджується з протоколом огляду трупу ОСОБА_11 від 16.02.2017 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 28 від 26.02.2017 року та висновком експерта № 28-Е-Д, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 11.03.2017 року, з яких вбачається, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 могли виникнути за тих обставин, на які вказував обвинувачений ОСОБА_6 як на слідчому експерименті, так і в судовому засіданні.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з чим погоджується і колегія суддів.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції, врахувавши сукупність всіх обставин вчиненого діяння, характер і локалізацію поранення спричиненого обвинуваченим ОСОБА_6 в область лівої частини грудної клітини, де знаходиться життєво важливий орган, дійшов обґрунтованого переконання, що останній усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 та бажав її настання.
Враховуючи зазначене, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України є не переконливими, оскільки, як встановлено судом, тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні ОСОБА_6 в обстановці, що не свідчить про знаходження його в стані необхідної оборони.
Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, і перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Згідно із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах №5-12кс14, 5-34кс14, 5-29кс14 для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна. Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив твердження обвинуваченого та сторони захисту в суді першої інстанції, що обвинувачений скоїв умисне вбивство при перевищенні меж необхідно оборони, з огляду на те, що захищав себе, дружину, пасинка від неодноразово судимого і фізично міцнішого ОСОБА_11 , навів у вироку суду мотивування своїх висновків, з якими погоджується колегія суддів. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з показань самого обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків, матеріалів кримінального провадження вбачається, що умисне вбивство ОСОБА_11 було вчинено ОСОБА_6 під час сварки між померлим, який не мав підтримки інших осіб, та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які мали реальну можливість без загрози його життю утрьох припинити дії останнього. Події відбувалися у той час, коли ОСОБА_11 , схопивши ОСОБА_6 за светр, за відсутності будь-яких знарядь нападу, просто притиснув його до столу. Дані обставини не свідчать, що такий напад потерпілого, потребував захисту, який був застосований обвинуваченим.
Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що в апеляційному суді обвинувачений та його захисники не змогли надати ґрунтовних пояснень причин, завдяки яким у обвинуваченого ОСОБА_6 були підстави вважати, що він перебував в стані необхідної оборони та перевищив її межі, відтак такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Посилання обвинуваченого та його захисників в суді апеляційної інстанції, і які з,явилися тільки 16.01.2019р. в узгодженій апеляційній скарзі після вступу захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_23 на те, що коли ОСОБА_11 схопив ОСОБА_6 за светр і притиснув до столу, останній відчув нестерпну біль у зламаному хребті і в такій ситуації змушений був захищатися, схопив перший предмет зі столу кухонний ніж та вдарив ним ОСОБА_11 , колегія суддів вважає неспроможними та такими, що не узгоджуються з показами самого обвинуваченого, які були надані ним у суді першої інстанції, показами інших свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, а тому колегія суддів визнає доводи апеляції такими, що не відповідають дійсності та розцінює їх, як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення.
Колегія суддів вважає, що потерпілий ОСОБА_11 не вчиняв щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дій, які передбачали б реальну загрозу останньому або для їх сприйняття, як таких. Заподіяння ОСОБА_6 шкоди у вигляді позбавлення життя ОСОБА_11 не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту. Тобто підстав вважати, що ОСОБА_6 у даному випадку діяв у стані необхідної оборони, у колегії суддів немає.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо пом`якшення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має інвалідність 2-ї групи, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, до яких суд першої інстанції правильно відніс активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Судом першої інстанції цілком обґрунтовано не враховано як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , хоч і висловлює жаль з приводу нанесеного ОСОБА_11 тілесного ушкодження, але не визнає своєї винуватості у вчинені умисного вбивства, що ставиться йому за провину. Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи доводи обвинуваченого не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4