Справа № 346/406/19
Провадження № 1-кп/346/260/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000109 від 16 серпня 2018 року про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снятин, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого : 30 серпня 2004 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 240 годин громадських робіт, 03 грудня 2008 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 296 КК України до двох місяців арешту та 12 січня 2011 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 307 КК України до п"яти років позбавлення волі, військлвлслужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 408 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2018 року обвинуваченим з Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби строком на шість місяців.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 лютого 2018 року № 38-РС солдата Дзиндзю призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 лютого 2018 року № 59 солдат Дзиндзя зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обовязку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов"язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов"язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов"язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату Дзиндзі достеменно було відомо і до часу нез"явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
26 липня 2018 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав та дав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечать їм.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , 26 липня 2018 року о 09 год. 00 хв. не з"явився на службу, оскільки на той час у нього виникли деякі дрібні проблеми із співслужбовцями і також він вирішив допомогти сестрі, яка з малолітньою дитиною повернулася із постійного місця проживання з Луганської області. Наміру повертатися на військову службу немає.

Визнає свою винуватість та просить врахувати всі пом"якшуючі обставини, зокрема перебування в зоні АТО та суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз"яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України як нез"явлення на службу з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєного стану, дезертирство.
Відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчинення нових злочинів.
Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.
У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).
Призначаючи покарання обвинуваченому Дзиндзі, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу.
Обставинами, що пом"якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд вважає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання, що раніше ніс військову службу по захисту територіальної цілісності України і являється учасником АТО, а тому вважає за можливе застосувати до винуватої особи ст. 69 КК України та призначити основне покарання, хоч і пов"язане з позбавленням волі проте нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 408 КК України.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314, 349, 368, 369, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 474, 475, 476 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим за ст. 408 ч. 3 КК України та застосувавши ст. 69 КК України призначити покарання - один рік позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою, взявши під варту із зали судового засідання.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання з 17 год. 15 хвилин 05 березня 2019 року.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1