Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/141/2019 Справа № 641/1236/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0000445 від 19.02.2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великої Писарівки Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 01.03.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,-
- у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 29.01.2018 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, перебував в квартирі своєї знайомої ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 де, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого офіційного документа, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав пластикову банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_3 , що є офіційним документом та засобом доступу (ключем) до банківського рахунку (платіжним інструментом) і використовується для ініціювання переказу та зняття готівки з особистого рахунку. Після чого, ОСОБА_4 , знаючи ПІН код викраденої пластикової картки та бажаючи досягнути своїх корисливих мотивів, розпорядився викраденим документом для зняття готівки з особистого рахунку ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_4 , будучи раніше притягнутим 26.07.2017 року Шевченківським ВП ГУ НП в Харківській області до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин за наступних обставин. Так, 29.01.2018 року, о 21 годині 04 хвилини, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на заволодіння чужим майном та збагачення за чужий рахунок, діючи умисно, повторно, прибув до торгівельного супермаркету «Класс», за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 179, де підійшов до банкомату ПрАТ «ПриватБанк» (САНА 2535), який знаходиться в холі супермаркету, та, використовуючи раніше викрадену пластикову банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_3 та ПІН-код до неї, діючи умисно, шляхом вільного доступу, провів операцію зі зняття готівки (транзакцію) з рахунку останньої в розмірі 8900 грн. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний намір, 30.01.2018 року, приблизно о 12 годині 44 хвилини, ОСОБА_4 прибув у відділення банку «Приват Банк» за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120, де підійшов до банкомату ПрАТ «ПриватБанк» (САНА 9602) та, скориставшись вищевказаною викраденою банківською карткою, провів операцію зі зняття готівки (транзакцію) з рахунку ОСОБА_3 в розмірі 50 грн. Таким чином, ОСОБА_4 таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 8950 грн., які витратив на власні потреби, а платіжну картку останньої викинув, тим самим завдавши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, визнав та підтвердив обставини вчинених ним кримінальних правопорушень (злочинів), викладених в обвинувальному акті, пояснив, що ОСОБА_6 , потерпіла в кримінальному провадженні, запросила його до себе в гості, де 29 січня 2018 року побачив банківську картку, яку викрав, у зв`язку з потребою в грошах. Зазначив, що того ж вечора, 29.01.2018 року зняв з банківської картки ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 8900 грн та 50 грн., використовуючи раніше відомий йому ПІН-код, який бачив як напередодні в магазині вводила потерпіла. Вказав, що грошові кошти потерпілій не повернув до теперішнього часу, зобов`язався відшкодувати шкоду. Крім того, зазначив, що гроші йому були потрібні на лікування матері. Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав в повному обсязі, розкаюється. Вказав, що визнає цивільний позов в повному обсязі.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях (злочинах) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду кримінального провадження (злочину), в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому підтвердила пояснення, надані обвинуваченим. Вказала, що разом з ОСОБА_4 знімала гроші, тому він мав можливість побачити ПІН-код, який вона вводила. Вранці, 30.01.2018 року, перевіряючи суму грошових коштів за допомогою програми «Приват24», побачила відсутність грошових коштів та виявила відсутність банківської картки. Потім почала телефонувати ОСОБА_4 , але він не брав трубку, після чого вона написала заяву до поліції. Цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8950 грн. та морального збитку в сумі 17 900, 00 грн. підтримала в повному обсязі, просила стягнути із ОСОБА_4 на її користь.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень (злочинів) в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин) за ч. 1 ст. 357 КК України. Крім того, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, та ці його дії, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині).
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує пом`якшуючу та обтяжуючу покарання обставини, а також бере до уваги, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів; кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 раніше судимий за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2018 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі,що буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, положеннями п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", передбачено, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Враховуючи, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2018 року до ОСОБА_4 застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням до постановлення вироку за даним кримінальним провадженням, за яким ОСОБА_4 засуджується до покарання, що належить відбувати реально, за таких обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України за вчинення злочинів, передбачених даним кримінальним провадженням, тоді як вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2018 року належить виконувати самостійно.
При розв`язанні цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_3 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті злочину, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92 р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Таким чином, суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди в розмірі 8950 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та визнаний цивільним відповідачем.
Відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 - цивільного відповідача, у спричиненні неправомірних дій цивільному позивачу, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, та винні дії обвинуваченого знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу ОСОБА_3 , тому, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнала цивільний позивач та приходить до висновку про задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з цивільного відповідача ОСОБА_4 , а саме - в розмірі 17900,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 174 КК України, суд скасовує арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2018, а саме ключа з полімерною етикеткою та написом 906-А.
Долю речових доказів та документів, вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту - не продовжувався.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України тапризначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно обвинуваченому ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2018 року - виконувати самостійно, відповідно до положень п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_4 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 8950 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 17900 (сімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.
Скасувати арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2018, а саме ключа з полімерною етикеткою та написом 906-А.
Речові докази: - металевий ключ від дверей з биркою № 906-А, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області - повернути власнику майна, а саме - представнику готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;
-відеозапис з камер відеоспостереження, що знаходиться на DVD-R диску ТМ Verbatim, з супермаркету «Класс», який розташовано за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 179, що знаходиться в кримінальному провадженні зберігати в кримінальному провадженні, справа № 641/1236/18, н/п 1-кп/641/141/2019, протягом всього часу його зберігання.
Документи-докази: документи ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо руху коштів ОСОБА_3 та осіб, які їх знімали в період з 28.01.2018 року до 30.01.2018 року; - анкету готелю «Експрес» на аркуші паперу формату А-4, яка заповнена на ім`я ОСОБА_4 , що знаходиться в кримінальному провадженні зберігати в кримінальному провадженні, справа № 641/1236/18, н/п 1-кп/641/141/2019, протягом всього часу його зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1