В И Р О К
Іменем України

09 листопада 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, який до засудження мешкав в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.08.2009 Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 122, ст. 75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,
- 23.11.2010 Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
- 31.10.2014 Овруцьким районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.05.2017 невідбута частина цього покарання замінена на 1 рік 11 місяців 8 днів обмеження волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,

В С Т А Н О В И В:

П`ятнадцятого червня 2017 року обвинувачений ОСОБА_4 , який засуджений до покарання у виді позбавлення волі, яке у подальшому замінено на обмеження волі, прибув для відбування покарання у виді обмеження волі до Державної установи «Бердичівський виправний центр» (№108) (далі виправний центр) по вул. Низгірецькій, 2 у м. Бердичеві, Житомирської області, де під підпис був ознайомлений із межами адміністративної території цього виправного центру, території контрагентського об`єкта, на якому працевлаштовані засуджені та яка відповідно до ч. З ст. 56 КВК України вважається межами виправного центру із визначенням у відповідних планах нагляду; із порядком відбування покарання у виді обмеження волі, обов`язками, встановленими Правилами внутрішнього розпорядку, а також обвинувачений був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.

На підставі договору № 8 від 10.01.2018, укладеного між Установою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , а також договору № 106 від 01.06.2018 (в новій редакції), укладеного між виправним центром та ТОВ «ГРИЛЬ МАЙСТЕР» (далі Товариство), в особі керівника ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 був відряджений на виконання робіт по виготовленню деревного вугілля до контрагентського об`єкту Товариства, розташованого в с. Іванівка, по вул. Садовій, Житомирського району та на час виконання цих робіт обвинувачений разом з іншими засудженими проживав у гуртожитку Товариства за вищевказаною адресою, територія якого огороджена і постійно охороняється працівниками виправного центру.

Тринадцятого липня 2018 року у період часу з 16 по 17 годину обвинувачений ОСОБА_4 , з метою ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, самовільно, без оформленого у встановленому порядку дозволу та за відсутності законних підстав, залишивши своє робоче місце, покинув територію зазначеного контрагентського об`єкту Товариства шляхом подолання огорожі та зник у невідомому напрямку.

Отже, стороною обвинувачення такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 390 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні згаданого злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які повністю відповідають висунутому обвинуваченню

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині іншими учасниками судового засідання також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим та його захисником, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину доведена повністю і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 390 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем відбування покарання, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів і, відбуваючи покарання за попереднім вироком, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, а також сукупність пом`якшуючих та обтяжуючу покарання обставин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є визнання ним вини у вчиненні інкримінованого злочину та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Водночас, суд враховує, що вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 31.10.2014 обвинуваченого ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.05.2017 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі згідно із ст. 82 КК України замінено на 1 рік 11 місяців 8 днів обмеження волі.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у відповідності до ст. 71 КК України.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

З огляду на особу ОСОБА_4 , з метою запобігання ухилення обвинуваченого від відбування призначеного йому за цим вироком реального покарання, суд дійшов висновку про необхідність залишення останньому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком та переведення менш суворого виду покарання у більш суворий, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 14 липня 2018 року, зарахувавши у цей строк час перебування його під вартою у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Речові докази, а саме махровий рушник, який зберігається в камері схову ГУНП в Житомирській області - повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: