Справа № 464/2219/18
пр.№ 1-кп/464/302/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2018 м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №464/2219/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001283 від 19 квітня 2018 року, про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с.Оброшине Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий 10.05.2018 Шевченківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.289 КК України до покарання у виді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, покарання відбув, судимість непогашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 18.04.2018 приблизно о 03.00 год. за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, керуючись спільним умислом на незаконне заволодіння чужим транспортним засобом, перебуваючи по вул.Коломийська, 2 у м.Львові, на автомобілі марки «Audi а6» на іноземній ресєтрації, який належав невстановленій слідством особі, помітили автомобіль «ГАЗ 24», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований навпроти магазину «Свій маркет», після чого ОСОБА_6 з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, відчинили руками водійську дверку автомобіля «ГАЗ 24», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 25 000 грн, який належав потерпілому ОСОБА_4 , та за допомогою буксирувального тросу зачепили автомобіль «ГАЗ 24» за фаркоп до свого автомобіля марки «Audi а6», після чого ОСОБА_6 сів за кермо автомобіля «ГАЗ 24», а невстановлена органом досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, сіла за кермо автомобіля «Audi а6», та відбуксирували вказаний автомобіль за адресою: вул.Полуботка, 31 у м.Львові, з метою його подальшого продажу. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заподіяли потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 25000 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненному щиро розкаюється, просить суд суворо не карати. Заявлений ОСОБА_4 цивільний позов визнав частково в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1440 грн та моральної у розмірі 20000 грн.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні заявлений ним цивільний позов, в якому після уточнення просив стягнути з обвинуваченого завдану йому злочином матеріальну шкоду у розмірі 1440 грн та моральну шкоду шкоду у розмірі 40000 грн, а всього 41 440 грн, підтримав у повному обсязі та просив такий задовольнити.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 10.05.2018 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Вирок не оскаржувався та набрав законної сили.
Разом із тим, суд враховує вимоги ч.3 ст.337 КПК України, згідно з якими з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. З огляду на викладене, враховуючи межі висунутого обвинувачення, у суду відсутні правові підстави для додаткової кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою повторності.
Враховуючи викладене, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України є правильною, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, не працює, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, та вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи особу обвинуваченого, його щире каяття у вчиненному кримінальному правопорушенні, а також з огляду на те, що по місцю проживання характеризується посередньо, наявність стійких соціальних зв`язків, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, враховуючи зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, з якої вбачається, що виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та такий не становить високої небезпеки для суспільства, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, так як його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Розглядаючи заявлений уточнений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , суд враховує наступне.
Згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
ОСОБА_6 уточнений цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав у повному обсязі, що є підставою для стягнення з останнього на користь потерпілого майнової шкоди в розмірі 1440 грн.
Щодо цивільного позову в частині стягнення 40 000 моральної шкоди, суд враховує наступне.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У своєму позові потерпілий покликається на те, що у зв`язку з вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення зазнав моральної шкоди, яка виразилась у сильних душевних стражданнях, які в подальшому негативно проявилися на стані його здоров?я, а саме перестав спокійно спати, відчуває постійний стрес, головні болі, безсоння, погіршення зору, в результаті чого змушений приймати ліки через загострення хронічних захворювань. Вказує, що постійно відчуває тривогу за безпеку його сім?ї та належне йому майно. Окрім цього, зазначає, що у нього значно погіршилися стосунки з оточуючими внаслідок дратівливості, склалися напружені відносини в сім?ї через необхідність додаткових витрат на відновлення пошкоджень автомобіля; на даний час не має змоги користуватися усіма благами та перевагами наявності в його розпорядженні автомобіля; порушений його спосіб життя в результаті відвідувань органів поліції, прокуратури та суду.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вимогам вказаної статті ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому завдано моральної шкоди в розмірі саме 40 000 грн.
Одночасно з вказаним, враховуючи те, що факт порушення прав цивільного позивача знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи, з огляду на доведеність вини обвинуваченого, тривалість порушення майнових прав потерпілого, погіршення стану його здоров`я, суд визнає встановленим той факт, що ОСОБА_4 зазнав душевних страждань та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 20 000 грн.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 373, 374 КПК України, с у д ,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробовуванням, призначивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Згідно з ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Уточнений цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 1440 /тисяча чотириста сорок/ грн 00 коп. матеріальної шкоди та 20000 /двадцять тисяч/ 00 коп. моральної шкоди.

Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки «ГАЗ 24»,
д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 1985 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , - залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщойого не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1