Постанова
Іменем України
24 січня 2019 року

м. Київ
справа № 201/13750/16-к
провадження № 51-5347км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року у кримінальному провадженні № 0003100 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ульянівська Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 876,76 грн, моральної шкоди 7 000 грн.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 17 січня 2018 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 14 липня 2016 року близько 10:00 ОСОБА_6 , перебуваючи на горищі будинку № 151 на просп. Гагаріна у м. Дніпрі, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_7 , схопив її правою рукою за волосся, а лівою рукою став кидати в обличчя випорожнення з принесеного пакета, потерпіла почала кричати і відбиватися, однак ОСОБА_6 , тримаючи її голову, вдарив потерпілу головою об опорну балку даху, після чого, тримаючи потерпілу руками за волосся та нижню щелепу, почав завдавати удари ногами по нижнім кінцівкам. Продовжуючи свою злочинну діяльність з метою заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 тримав ОСОБА_7 рукою за нижню щелепу та бив потерпілу ногами по нижнім кінцівкам, а вільною рукою по верхнім кінцівкам.
У результаті злочинних дій потерпілій ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді шести синців на зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя у нижній третині; на ліктьовому суглобі, зовнішній поверхні правого та лівого стегна в середній її третині, передній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, в проекції нижньої щелепи ліворуч, передньої поверхні правого передпліччя у нижній третині, двох саден передньої поверхні правого передпліччя у нижній третині. За своїм характером ці ушкодження належать до легких тілесних, що мають незначні скороминущі наслідки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення скасувати, закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зазначає, що суди не врахували, що потерпіла ОСОБА_7 не має видимих слідів забоїв, а йому згідно з висновком судово-медичної експертизи від 14 липня 2016 року були заподіяні тілесні ушкодження, саме потерпіла ОСОБА_7 була ініціатором конфлікту, при ухваленні вироку не взято до уваги свідчення свідка ОСОБА_9 , яка була очевидцем події, не враховано стану його здоров`я, а саме того, що він не міг робити різких рухів і повноцінно захищатися. Також указує, що цивільний позов потерпілої суд частково задовольнив безпідставно.
Крім того, засуджений подав до суду касаційної інстанції доповнення, в яких просив приєднати до матеріалів провадження його заяви до прокурора Дніпропетровської області та керівника Дніпропетровської міської прокуратури № 2, до начальника Соборної ОП ГУМП м. Дніпра та начальника ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_7 просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без змін.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Однак зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, зокрема і в частині встановлених місцевим судом обставин вчинення злочину, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, які ніким з учасників судового провадження не оспорювались, дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вирок суду правильно обґрунтовано: показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка детально розповіла про обставини вчинення злочину, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; висновком судово-медичного експерта від 25 серпня 2016 року № 3245е; протоколом проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2016 року за участю потерпілої ОСОБА_7 ; додатковим висновком судово-медичної експертизи від 08 вересня 2016 року № 3521е.
Зазначені докази відповідають вимогам КПК України щодо їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження.
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Доводи засудженого про те, що судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_9 , яка була присутня під час вчинення злочину, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються судовим рішенням, в якому є посилання на її показання, та їм надана належна оцінка.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційних скарг (апеляційна скарга з доповненнями ОСОБА_6 за змістом є аналогічною його касаційній скарзі), та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Посилання засудженого ОСОБА_6 на неправильне вирішення цивільного позову також не були підтверджені.
Суд першої інстанції, частково задовольнивши цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, належним чином обґрунтував своє рішення.
Розмір відшкодування збитків відповідає вимогам статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, є розумним і справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема і тих, на які засуджений ОСОБА_6 посилається в касаційній скарзі, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Враховуючи викладене, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями останнього без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3