ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 738/440/17
провадження № 51-7492км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року у кримінальному провадженні 0000268 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городище Менського району Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2018 року встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, за таких обставин.
24 квітня 2016 року близько 00:10 год., ОСОБА_6 , знаходячись поряд з баром на АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив з потерпілою неповнолітньою ОСОБА_9 сварку, в процесі якої умисно завдав удар правою долонею по її обличчю та удар головою об голову потерпілої, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом мозку та гематоми на повіках лівого ока, які, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 25 від 07 березня 2017 року в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Після цього близько 00:40 год. ОСОБА_6 , знаходячись поряд з господарством АДРЕСА_2 руками підняв ОСОБА_8 та умисно кинув її об землю, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірі задньо-зовнішньої поверхні лівого стегна, які згідно вище зазначеного висновку комісійної судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я .
У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначив покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду апеляційної інстанції та застосувати до ОСОБА_6 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В обґрунтування наведеного зазначає, що ОСОБА_6 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, що підтверджується довідкою, яка є в матеріалах справи № 738/440/17 та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 07 липня 2018 року.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 і засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Крім того захисник ОСОБА_7 просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням дворічного строку давності, пославшись на п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.
Прокурор заперечив проти касаційної скарги захисника засудженого. Потерпіла також заперечила проти касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі не оскаржується, суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.
Зі змісту скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про незастосування судами вимог ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році». Однак Верховний Суд вважає за необхідне відхилити ці доводи з огляду на наступне.
Категорії осіб, яким надається статус учасників бойових дій, визначається ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Ця стаття містить 20 пунктів, що визначають перелік осіб, яким може бути наданий відповідний статус, у тому числі пунктами 19, 20 зазначеної норми передбачено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
За змістом Закону України «Про амністію у 2016 році» учасники бойових дій визнаються суб`єктами на яких поширюється його дія одразу двома нормами: п. «д» ст. 1 та ст. 2 цього Закону.
Відповідно до п. «д» ст. 1 указаного Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі учасники бойових дій та інші ветерани війни, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким , а також необережного злочину, який не є особливо тяжким , відповідно до ст. 12 КК України.
Стаття 2 цього Закону передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк і від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, які вчинили більш тяжкий злочин (який не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. 2, ч. 3 і ч. 4 ст. 408, ст. 410, ч. 2, ч. 3 і ч. 4 ст. 411 КК України), однак поширює свою дію не на всіх учасників бойових дій, а лише на тих, які «захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення» (тобто тих осіб, яким надано статус учасника бойових дій виключно на підставі пунктів 19 або 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).
Таким чином, конструкція ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», яка, на відміну від ст. 1 цього Закону, не містить переліку суб`єктів на яких поширюється його дія за окремими пунктами, вказує на те, що вона визначає не три окремі категорії осіб, щодо яких вона застосовується (як наприклад: а) особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, б) особи, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, в) особи, які отримали статус учасника бойових дій), а визначає одну категорію осіб, «які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій», виокремлюючи в такий спосіб цю категорію осіб з числа інших учасників бойових дій, на яких поширюється дія лише п. «д» ст. 1 цього Закону.
Згідно з вимогами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді провадження в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Матеріалами провадження встановлено і сторонами не заперечувалося, що на момент постановлення судом апеляційної інстанції ухвали, якою ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», останній ще не мав статусу учасника бойових дій, а тому суд не мав достатніх правових підстав для застосування вказаної норми Закону, про що й зазначено в тексті судового рішення.
У зв`язку з цим підстави для зміни чи скасування оскарженого судового рішення судом касаційної інстанції відсутні, адже апеляційний суд не допустив жодних порушень матеріального чи процесуального права, визначених у ст. 438 КПК України.
Доводи захисника ОСОБА_7 щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням дворічного строку давності, є необґрунтованими, оскільки з огляду на санкцію цієї норми застосуванню підлягає п. 2 (а не п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України, який визначає трирічний строк давності.
За таких обставин касаційна скарга захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3