УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року
м. Київ
справа № 234/16899/16-к

провадження № 51-5382ск18
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 6 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2018 року щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК.
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 6 березня 2018 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, а також засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 185 КК на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 186 КК на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За правилами ч. 5 ст. 72 КК засудженому зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 18 964,90 грн та 3 000 грн відповідно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у крадіжках, грабежі, вчинених повторно, а також у незаконному викраденні офіційного документу за обставин, викладених у вироку.

Як установив суд, 13 березня 2016 року о 18:15 біля будинку на бул. Крамоторському, 6 у м. Краматорську ОСОБА_4 таємно викрав належні ОСОБА_5 мобільний телефон з сім карткою, загальною вартістю 265 грн та кредитну картку. Цього ж дня о 18:30 на зупинці громадського транспорту біля перехрестя вулиць Двірцева та М. Приймаченка ОСОБА_4 використав згадану картку у банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк» зняв 8 800 грн. Наступного дня о 14:40 у магазині на вул. В. Стуса, 49 ОСОБА_4 , використовуючи цю саму картку придбав у розстрочку ноутбук, і в такий спосіб викрав у ОСОБА_5 9 899,90 грн.
Крім того, 31 травня 2016 року о 18:00 біля будинку на вул. Ювілейній, 2 ОСОБА_4 відкрито викрав у ОСОБА_6 належне останньому майно на загальну суму 802,15 грн.

Також 17 жовтня 2016 року о 12:20 біля будинку на вул. Двірцева, 67 ОСОБА_4 таємно викрав належний ОСОБА_7 молоток, вартістю 5 173,47 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 просить на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, змінити постановлені щодо нього судові рішення і пом`якшити обраний йому захід примусу, застосувавши положення ст. 69 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник зазначає, що суди всупереч ст. 65 вказаного Кодексу повною мірою не врахували всіх даних про його особу, зокрема, те, що він є сиротою, на його утриманні знаходиться бабуся, яка є особою з 3-ю групою інвалідності, а також не врахували пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину. Крім того, засуджений просить поновити йому строк касаційного оскарження, який він пропустив через перебування на стаціонарному лікуванні.
Мотиви Суду
Враховуючи тривалість перебування ОСОБА_4 на лікуванні, колегія суддів вважає поважними причини пропуску засудженим строку касаційного оскарження, а тому цей строк необхідно поновити.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів та юридично-правова оцінка діянь за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 вказаного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Наведених норм права у цьому провадженні суд не порушив.

Як убачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_4 захід примусу, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував, що засуджений вчинив декілька злочинів, які законом віднесено до категорії середньої тяжкості, а один до тяжких. Окрім того, суд узяв до уваги дані про особу винного та обставини, які мають правове значення, зокрема те, що ОСОБА_4 не є судимим у силу ст. 89 КК, перебуває на спеціальному обліку, офіційно суспільно корисною діяльністю не займається, за місцем проживання характеризується без негативних посилань.

Разом із цим, суд зважив на те, що ОСОБА_4 не виявив щирого каяття. Не встановивши пом`якшуючих обставин, суд визнав обставиною протилежного змісту вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Урахувавши зазначені обставини в їх поєднанні з характером та обсягом установлених конкретних протиправних дій засудженого, суд, із додержанням принципу індивідуалізації призначив ОСОБА_4 за кожний злочин покарання, яке не в максимальних межах санкцій кримінального закону, а за сукупністю злочинів обрав остаточний захід примусу шляхом поглинення менш суворого більш суворим.
Колегія суддів вважає неприйнятними аргументи засудженого про наявність підстав для застосування ст. 69 КК. Як випливає зі змісту цієї норми матеріального права, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте з огляду на встановлений у справі характер дій засудженого наведені стороною захисту дані про особу ОСОБА_4 не можна визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тому відсутні правові підстави для призначення засудженому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Обраний ОСОБА_4 захід примусу є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Таким чином, касаційні вимоги про пом`якшення покарання є неспроможними.
Крім того, аналогічні за змістом доводи щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_4 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належно розглянув подану апеляційну скаргу засудженого і відмовив у її задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду не суперечить положенням статей 370, 419 КПК.

У касаційній скарзі засудженого не міститься прийнятних й достатніх аргументів про допущення судами нижчих інстанційістотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оспорюваних рішень на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, отже, й необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити, поновити йому строк касаційного оскарження вироку Краматорського міського суду Донецької області від 6 березня 2018 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 19 червня 2018 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на зазначені судові рішення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3