Справа № 199/2990/18
ВИРОК
іменем України

13.12.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000924 від 27.04.2018 відносно:

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня технічна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого в квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 17.12.2007 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнився умовно-достроково 09.07.2009, невідбутий строк: 1 рік 1 день;
2) 28.10.2010 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці. Звільнився після відбуття строку покарання 04.05.2011;
3) 16.08.2013 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки;
4) 21.09.2017 Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, зміненим ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 3 роки;
5) 09.10.2018 вироком Дніпровського апеляційного суду за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст. 71 КК України та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2017, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вказані покарання визначено виконувати самостійно (штраф не сплачений),

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у невстановлений день та час перебував поблизу будинку № 61 по вулиці Калиновій в місті Дніпрі, де побачив на землі запал від гранати. В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_3 того ж дня, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , привласнив знайдений запал від гранати, тим самим придбав та почав носити його при собі вулицями м. Дніпра. В подальшому в цей же день ОСОБА_3 переніс запал від гранати до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де почав зберігати без передбаченого законом дозволу, чим порушив Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 того ж дня, перебуваючи за місцем мешкання, за вищевказаною адресою, поклав раніше знайдений ним запал від гранати до медичної аптечки, яка знаходилась у тумбі в спальній кімнаті, тобто продовжив зберігати знайдений ним запал від гранати без передбаченого законом дозволу до 22.02.2018.

22.02.2018 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 08:05 години до 08:50 години слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 в присутності двох понятих в медичній аптечці, яка знаходилась в тумбі в спальній кімнаті, було виявлено та вилучено предмет, який є запалом типу УЗРГМ-2, який відноситься до категорії бойових припасів та придатний для вибуху.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , що виразились в придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння при вищевикладених обставинах.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав, заявив про щиросердне каяття у вчиненому і пояснив, що дійсно він за місцем проживання зберігав без передбаченого законом дозволу запал від гранати, який був вилучений у нього в ході проведення санкціонованого обшуку. Просив суд суворо не карати, врахувати щире каяття.
Відповідно до протоколу обшуку від 22.02.2018 у квартирі АДРЕСА_1 в медичній аптечці, яка знаходилась в тумбі в спальній кімнаті, було виявлено та вилучено предмет, ззовні схожий на запал від гранати. Також вилучені змиви з рук ОСОБА_3 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожний окремо, підтвердили, що вони були залучені працівниками поліції в якості понятих при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 . Під час проведення обшуку, який фіксувався за допомогою відеозапису, в медичній аптечці, яка знаходилась в тумбі в спальній кімнаті, в їх присутності був виявлений та вилучений предмет, ззовні схожий на запал від гранати.

Згідно висновку експерта № 33/5.2/73 від 20.03.2018 предмет, вилучений 22.02.2018 під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , являється запалом типу УЗРГМ-2, який відноситься до категорії бойових припасів та придатний для проведення вибуху.

Під час проведення слідчого експерименту 13.03.2018 до штатного корпусу гранати було вкручено запал УЗРГМ, вилучений у ОСОБА_3 , після чого із запалу дослідницьким шляхом вийнята захисна чека. Після чого виник хлопок і через 3-4 сек. слідував вибух.

У відповідності до висновку експерта № 431/Н від 26.04.2018 в слідах на двох марлевих тампонах (змивах з рук ОСОБА_3 (об`єкти №№ 1, 2) та на марлевому тампоні (змиві з запалу гранати) (об`єкт № 3), доставлених на дослідження, встановлена наявність поту без домішок крові. При серологічному дослідженні поту в слідах на двох марлевих тампонах, а саме: змивах з рук ОСОБА_3 (об`єкти №№ 1, 2) виявлений тільки антиген Н. Одержані результати серологічного дослідження поту в слідах на двох марлевих тампонах (об`єкти №№ 1, 2) - змивах з рук ОСОБА_3 , не виключають можливості походження поту від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При серологічному дослідженні поту в слідах на марлевому тампоні № 3 - змиві з запалу гранати (об`єкт № 3), виявлені антигени А, В, Н. Одержані результати серологічного дослідження поту не виключають можливості походження його як від однієї особи, так і суміші поту від декількох осіб, виділенням та крові якої (яких) вони властиві. В разі походження поту від однієї особи, він може походити від особи групи АВ з вмістом супутнього антигену Н. В разі суміші поту на запалі гранати від декількох осіб, він може походити і від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: його щире каяття у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив новий умисний злочини, маючи судимості за умисні злочини, зокрема за ст. 185 КК України.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний злочин, який відноситься до тяжких злочинів, має непогашені судимості, в тому числі за тяжкий злочин, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його схильність до вчинення умисних злочинів, про небажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження вчинення ним нових злочинів ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, оскільки обвинувачений вчинив злочин до постановлення 09.10.2018 вироку Дніпровським апеляційним судом за ч. 2 ст. 263 КК України, яким обвинуваченому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ст. 71 КК України та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2017, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вказані покарання визначено виконувати самостійно.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.09.2017, підстав для призначення покарання за правилами ст. 71 КК України не вбачається, оскільки 09.10.2018 Дніпровським апеляційним судом при постановленні вироку за ч. 2 ст. 263 КК України врахований вирок цього ж суду від 21.09.2017 і остаточне покарання визначено на підставі ст. 71 з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України.
Призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання без ізоляції від суспільства не уявляється можливим, а тому воно повинно бути визначено із реальним його відбуттям в межах санкції, визначеної для складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання за даним вироком поглинути покаранням за вироком Дніпровського апеляційного суду від 09.10.2018 за ч. 2 ст. 263 КК України, яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, яким на підставі ст. 71 КК України та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.09.2017, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.12.2017, яким остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень.
Речовий доказ: компакт-диск з відеозаписом обшуку зберігати при справі.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який тримається під вартою, - з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1