пр. № 1-кс/759/2539/19
ун. № 759/7418/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 в досудовому розслідуванні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 31.01.2019 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого (зі слів), підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 року до Святошинського районного суду м.Києва звернувся старшийслідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 14, п.п. 11,12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.
Вказане клопотання погоджено начальником відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 .
Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 17.04.2019 р. вказане клопотання передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, щоСлідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 31.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що весною 2019 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, невстановлена досудовим розслідуванням особа у невстановленому місці запропонувала раніше знайомим ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинити умисне вбивство на замовлення, ОСОБА_9 1967 року народження.

За підготовку та виконання вказаного злочину невстановлена особа пообіцяла ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 невстановлену досудовим розслідуванням суму грошових коштів, на що останні надали згоду.

З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , попередньо домовилися про спільне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення, а саме ОСОБА_9 1967 року народження, шляхом розстрілу з крупнокаліберної вогнепальної зброї його автомобіля, в той момент, коли потерпілий буде перебувати всередині.

Згідно розподілених ролей та спільно узгодженого плану, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повинні були зібрати інформацію про місця, які найчастіше відвідує ОСОБА_9 , про спосіб його життя, розпорядок дня, автомобіль на якому пересувається останній та автодороги якими ОСОБА_9 найчастіше пересувається на автомобілі, в подальшому після визначення місця найчастішого маршруту руху влаштувати засітку в місцевості з можливістю забезпечення втечі з місця події за допомогою транспортного засобу після завершення злочину, де здійснити розстріл з крупнокаліберної вогнепальної зброї автомобіля ОСОБА_9 , в той момент, коли потерпілий буде перебувати всередині.

В подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час підготовки до вчинення злочину, згідно з попередньо узгодженого плану та розподілених ролей, маючи умисел на вбивство на замовлення ОСОБА_9 , в період часу з 15.03.2019 по 14.04.2019 на двох автомобілях марки «Тойота Камрі», на яких останні з метою конспірації здійснювали заміну номерних знаків від автомобілів аналогічної марки, а саме державних номерних знаків НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , здійснювали спостереження за потерпілим ОСОБА_9 на території міста Києва та Київської області.

Крім того, з метою реалізації вказаного злочину ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , придбали в невстановлений спосіб, невстановлену дату і час в невстановленому місці предмет схожий на станковий кулемет «ДШК» з боєприпасами до нього та автомобіль марки «Тойота ленд Крузер Прадо» державний номерний знак НОМЕР_5 , на якому безпосередньо мали намір вчинити дане кримінальне правопорушення.

Продовжуючи реалізацію спільного, попередньо узгодженого з злочинного умислу, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після вивчення місцевості та місця найчастішого маршруту руху потерпілого ОСОБА_9 визначили ділянку місцевості, для вчинення злочину та досягнення своєї мети згідно узгодженого плану, направленої на вбивство ОСОБА_9 та забезпечення втечі з місця події за допомогою транспортного засобу після завершення злочину, а саме ділянку лісосмуги неподалік від села Круглик Києво-Святошинського району Київської області.

Так, 15.04.2019 у невстановлений час, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , заздалегідь з метою досягнення свого єдиного спільного умислу на вчинення вбивства на замовлення ОСОБА_9 , перевезли заздалегідь підготовлений предмет схожий на станковий кулемет «ДШК» з боєприпасами до нього на заздалегідь підготовленому автомобілі марки «Тойота ленд Крузер Прадо» державний номерний знак НОМЕР_5 , лісосмуги неподалік від села Круглик Києво-Святошинського району Київської області, на якій в той же день останні мали намір довести злочин до кінця.
Однак, з метою недопущення вчинення особливо тяжкого злочину, завдяки втручанню працівників поліції, злочинний задум не доведено до кінця, з причин що не залежали від їх волі, оскільки їх дії були викриті в ході досудового розслідування та останні затриманні.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в готуванні умисного вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, на замовлення, а саме підшукуванні або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та місці, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи предмет зовні схожий на запал до ручної гранати типу УДЗ та предмет зовні схожий на корпус гранати типу РГО.

Після цього, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи, що предмет зовні схожий на корпус гранати типу РГО є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а предмет зовні схожий на запал до ручної гранати типу УДЗ являється вибуховим пристроєм військового призначення і відноситься до бойових припасів, не маючи на те відповідного дозволу на придбання та зберігання зазначених вибухових пристроїв, в порушенні Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, почав переносити їх при собі.

15.04.2019 року під час затримання працівниками поліції ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення огляду останнього за участю спеціалістів вибухотехніків було виявлено та вилучено предмет зовні схожий на запал до ручної гранати типу УДЗ та предмет зовні схожий на корпус гранати типу РГО, які останній незаконно придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, переносив та зберігав.

Відповідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів, предмет зовні схожий на запал до ручної гранати типу УДЗ з маркуванням «УДЗ 350 ф_6_89», який відноситься до ІІ вибухової категорії та предмет зовні схожий на корпус гранати типу РГО з маркуванням «РГО 30-21-89» відноситься до ІІІ вибухової категорії.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

16.04.2019 р. о 02 годині 20 хвилин ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

16.04.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Як вказує слідчий в поданому до суду клопотанні підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, а саме:

протоколами оглядів; протоколом обшуку; протоколами про проведення негласних слідчих (розшукових) дій (які на даний момент не розсекречені). Та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обгартовуючи існування ризиків слідчий вказує на те, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що органом досудового розслідування не встановлено місця зберігання інших заборонених предметів, а також знарядь та засобів учинення кримінального правопорушення не відоме, а тому є підстави вважати, що підозрюваний зможе знищити або будь-яким іншим чином розпорядитися значною частиною вказаного майна.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, необхідно зазначити, що останній офіційно ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, немає засобів для існування. Крім того, ОСОБА_4 на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, що доводить системний характер злочинної діяльності.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде переховатись від органу досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала, надала пояснення, аналогічні доводам слідчого викладеним в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила його задовольнити. Вказуючи на обґрунтованість підозри та наявні ризики позапроцесуальної поведінки ОСОБА_4 вважаючи, що таким ризикам можливо запобігти лише шляхом безальтернативного тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечували, вважаючи підозру необґрунтованою, а ризики - недоведеними. Зазначали, що в матеріалах клопотання відсутні докази, що вказують на причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення. Звертали увагу, на те що, 15.04.2019 р. проведено огляд транспортного засобу та обшук квартири в якій мешкав підозрюваний, однак на час розгляду даного клопотання слідчим не надано суду доказів про легалізацію вказаних слідчих дій, тому немає підстав вважати вказані докази допустимими, сам підозрюваний зазначав, що даний автомобіль йому не належить, на прохання знайомого, оскільки він тривалий час мешкає в м.Києві та знає місцевість підвозивОСОБА_7 та ОСОБА_8 по їх справах, речі знайдені в автомобілі йому не належать, оскільки знаходились в сумці в багажнику автомобіля, до якого він не заглядав. Захисник вказував суду на те, що як в повідомленні про підозру так і в самому клопотанні, слідчий вказує на існування попередньої домовленості та розподілення ролей відповідно до узгодженого між підозрюваними плану, однак жодних доказів вказаних обставин суду не надає. Просили відмовити у задоволенні клопотання, а у випадку застосування запобіжного заходу - застосувати такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши доводи прокурора на підтримання заявленого клопотання, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані сторонами докази та матеріали, слідчим суддею встановлено наступне.
Слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 від 31.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 289, ст. 348 КК України КК України.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину фактично ОСОБА_4 було затримано 15.04.2019 р. о 13 год. 00 хв. працівниками УКР ГУНП в Київській області, тоді як протокол затримання оформлено 16.04.2019 р. о 02 годині 20 хвилин відповідно до якого ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України,

16.04.2019 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Відповідно до протоколу допиту підозрюваного від 17.04.2019 р. ОСОБА_4 відмовився відповідно до ст.63 Конституції України від дачі пояснень.

Слід зазначити, що слідчим не надано суду доказів про те, що вищезазначені слідчі дії були проведені в присутності захисника підозрюваного, як і докази того що з моменту затримання особи слідчим було вжито заходів відповідно до ч.4 ст.213 КПК України, а також доказів відмови підозрюваного від участі адвоката.

Також слід зазначити, що відповідно до протоколу огляду від 15.04.2019 р. та постанови про визнання речовим доказом та передачі на відповідальне зберігання від 16.04.2019 р. під час затримання працівниками поліції ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час проведення огляду останнього за участю спеціалістів вибухотехніків було виявлено та вилучено предмет зовні схожий на запал до ручної гранати типу УДЗ та предмет зовні схожий на корпус гранати типу РГО, які останній незаконно придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, переносив та зберігав.

Відповідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів, предмет зовні схожий на запал до ручної гранати типу УДЗ з маркуванням «УДЗ 350 ф_6_89», який відноситься до ІІ вибухової категорії та предмет зовні схожий на корпус гранати типу РГО з маркуванням «РГО 30-21-89» відноситься до ІІІ вибухової категорії.

Слід зазначити, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слідчим слідчому судді не надано доказів звернення до суду з клопотаннями про призначення по справі відповідних експертиз а також звернення до суду з клопотаннями про надання дозволів проведення обшуку та огляду та винесення відповідних ухвал за даними клопотаннями.

Тоді як згідно ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Враховуючи позицію ЄСПЛ щодо тлумачення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вбачається, що проникнення до іншого володіння особи є законним тоді, коли дозвіл на таке проникнення надав власник майна або суд за наявності підстав або у надзвичайних обставинах.
При застосуванні статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод існування так званого «подвійного контролю» за здійсненням обшуку є цілком виправданим з точки зору практики ЄСПЛ.
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Л.М. проти Італії» (L.M v Italy), 60033/00, 8 лютого 2005 року) «…Суд відзначає, що коли в національному праві окремо передбачено затвердження протоколу обшуку, то тим самим встановлюється контроль з боку прокуратури за законністю дій поліції…».
Також ЄСПЛ у справі «Імакаєва проти Росії» (Imakayeva v Russia), 7615/02, 9 листопада 2006 р. Суд зазначив, що «…Суд вважає, що обшук і вилучення в цій справі були проведені без санкції або належних гарантій. За таких обставин, Суд доходить висновку про те, що розглянуте втручання не було «передбачене законом» і тому порушено Статтю 8 Конвенції…».
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Копп проти Швейцарії» (13/1997/797/1000 1998р.) зазначено, що «словосполучення «відповідно до закону» не лише вимагає наявності для оскаржуваного заходу певних підстав у національному законодавстві, а й має на увазі якість закону, що застосовується у цьому випадку, вимагаючи, щоб він був доступним для заінтересованої особи і передбачуваним у своїх наслідках.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.
Згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Отже, зазначеною нормою визначений вичерпний перелік підстав для проведення обшуку у невідкладних випадках до постановлення ухвали слідчого судді, які у будь-якому разі мають бути пов`язані із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.
Вказаних доказів, як щодо звернення до суду з відповідними клопотаннями з 15.04.2019 р. так і щодо їх розгляду, станом на час розгляду даного клопотання слідчому судді не надано.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.
При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
З врахуванням вищевказаних письмових доказів, що були додані до клопотання, та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України. не може вважатись очевидно необґрунтованою, а докази, надані органом досудового розслідування, свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, що йому інкримінується. Однак за наданими слідчим матеріалами, слідчий суддя позбавлений можливості пересвідчитись в обґрунтованості підозри як щодо саме злочинного наміру підозрюваного ОСОБА_4 на заподіяння саме позбавлення життя ОСОБА_9 , розподілення ролей та спільно узгодженого плану між підозрюваними.
А відтак, слідчий суддя погоджується із доводами сторони захисту, що кожен окремо взятий доказ прямо не вказує на причетність до кримінального правопорушення підозрюваного ОСОБА_4 .
Водночас, сукупність зазначених доказів та інформації саме на цій стадії досудового розслідування, за переконанням слідчого судді дозволяє застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід.
Щодо застосування заявленого запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та вирішуючи питання про існування передбачених ст. 177 КПК України, ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя, зазначає таке.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Аналогічне положення містить ст. 12 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Санкція статті, інкримінованої підозрюваному ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, тобто, в силу положень ст. 12 КК України, вказаний злочин є особливо тяжким.
Відтак, з врахуванням санкції інкримінованої підозрюваному статті, Закон дозволяє обрати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя приймає до уваги, що надані стороною обвинувачення докази про причетність підозрюваного до злочину, на даній стадії розслідування в своїй сукупності є вагомими, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, значний суспільний резонанс вказаного правопорушення, а тому, з високим ступенем ймовірності, підозрюваний може вживати заходів до переховування чи ухилення від органів досудового розслідування та/або суду.
Інші заявлені у клопотанні ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 мають право на існування, однак високий ступінь їх настання в судовому засіданні належним чином доведеним не був, як встановлено в судовому засіданні підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації в АДРЕСА_1 та постійне місце проживання в АДРЕСА_3 .
Посилання прокурора на можливий тиск зі сторони підозрюваного чи вплив чи погрози свідкам, потерпілому чи іншим підозрюваним в даному кримінальному провадженні є припущеннями прокурора оскільки в матеріалах клопотання такі дані відсутні, як і докази того, що ОСОБА_4 перешкоджає будь-яким чином досудовому розслідуванню кримінального провадження.
Оцінюючи сукупність встановлених обставин, підозру ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявність по справі реальних ознак дійсного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, слідчий суддя вважає, що інші, більші м`які запобіжні заходи, не здатні запобігти вказаним ризикам, відтак, заявлене клопотання є підставним та підлягає до задоволення, а перебування підозрюваного під вартою буде виправданим за вказаних умов, таким, що не порушуватиме принципу пропорційності та не буде свавільним.
Щодо можливості визначення альтернативного розміру застави, слідчий суддя зазначає наступне.
За приписами ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Таким чином, закон передбачає, що визначення альтернативної застави за злочином у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є дискреційним повноваженням слідчого судді, а таке питання вирішується з врахуванням обґрунтованості підозри, встановлених ризиків позапроцесуальної поведінки підозрюваного, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкості покарання, віку та стану здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків підозрюваного, репутації підозрюваного, його майнового стану, наявність судимостей, та інших обставин, передбачених ст. 177, 178 КПК України.
При цьому, сам лише факт, що правопорушення має значний суспільний резонанс, злочин є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років чи довічного позбавлення волі, також не може бути підставою для безальтернативно тримання підозрюваного під вартою.
Відтак, враховуючи вищевказані встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що не визначення альтернативного розміру застави за вказаних умов буде невиправдано свавільним заходом, а тому для підозрюваного слід передбачити альтернативний розмір застави.
Тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим фактором, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також враховуючи обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зважаючи на виключність даного випадку, враховуючи майновий стан підозрюваного, який не працює, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 191200 гривень, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, яка буде співмірною з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
На погляд слідчого судді, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від слідства та суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у підозрюваного бажання сховатися, перешкоди слідству, знищити чи приховати речові докази, впливати на свідків чи не виконувати процесуальні обов`язки.
Керуючись ст. 2, 7-9, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвала слідчого судді діє до 13.06.2019 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Для утримання підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 192100 (сто дев`яносто дві тисячі сто) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м.Києва, після внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч.4 ст.202 КПК України.

У разі звільнення з-під варти, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, у відповідності до ст. 182 КПК України:

- з`являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик;

- не відлучатися із населеного пункту, за місцем фактичного проживання без дозволу слідчого або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа;

- не спілкуватися та впливати на свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні.

- повідомляти службову особу або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1