Справа №574/32/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/833/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/32/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 20 червня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Успенка Буринського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.213 КК України та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки суд необґрунтовано визнав протоколи огляду місця події від 14.12.2017 і 21.12.2017 недопустимими доказами, а також дійшов безпідставного висновку відносно того, що ОСОБА_10 не вчиняв будь-яких операцій із металобрухтом та скуповував метал без мети отримання прибутку виключно для власних потреб. При цьому суд не надав жодної оцінки показанням свідків та не вмотивував, чому вони є недостатніми для доведення вини. Крім того, зазначає, що у вироку відсутнє рішення суду щодо арештованого майна, а також, що на технічному носії інформації зафіксований інший, ніж зазначений в судовому рішенні, порядок його оскарження.

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 20.06.2018 ОСОБА_10 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.213 КК та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Відповідно до обвинувального акта органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що будучи фізичною особою він здійснював прийом брухту чорних металів, а саме 14.12.2017 на території с. Успенка Буринського району Сумської області, попередньо зваживши власними вагами, прийняв від ОСОБА_13 брухт чорних металів, за що заплатив 292 грн. В цей же день 14.12.2017 близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_10 на території с. Вознесенка Буринського району Сумської області, попередньо зваживши власними вагами, прийняв від ОСОБА_14 брухт чорних металів, за що заплатив 486 грн., а близько 08 год. 30 хв. прийняв від ОСОБА_15 брухт чорних металів, за що заплатив 661 грн. Близько 09 год. 30 хв. на території с. Чернеча Слобода Буринського району Сумської області, попередньо зваживши власними вагами, ОСОБА_10 прийняв від ОСОБА_16 брухт чорних металів, за що заплатив 130 грн.

Розглянувши кримінальне провадження та дослідивши всі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані прокурором докази не доводять поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК, оскільки протоколи огляду місця події від 14.12.2017 і 21.12.2017 є недопустимими доказами, а показання свідків є недостатніми для доведення його вини При цьому стороною обвинувачення не доведено здійснення ОСОБА_10 підприємницької діяльності та отримання ним прибутку.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.213 КК і виправдання у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що стосується тверджень прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав одні докази недопустимими, а іншим не надав належної оцінки та не вмотивував, чому ці докази є недостатніми для доведення вини, внаслідок чого дійшов неправильного висновку, що ОСОБА_10 не вчиняв дій спрямованих на здійснення прийому брухту чорних металів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки обставини вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні і наданим в судовому засіданні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення за ч.1 ст.213 КК в тому, що будучи фізичною особою він здійснив прийом брухту чорних металів, а саме 14.12.2017 на території с. Успенка Буринського району Сумської області від ОСОБА_13 , за що заплатив 292 грн.; 14.12.2017 близько 08 год. 00 хв. на території с. Вознесенка Буринського району Сумської області від ОСОБА_14 , за що заплатив 486 грн., і близько 08 год. 30 хв. від ОСОБА_15 , за що заплатив 661 грн.; 14.12.2017 близько 09 год. 30 хв. на території с. Чернеча Слобода Буринського району Сумської області від ОСОБА_16 , за що заплатив 130 грн.

В основу обвинувачення прокурором були покладені такі докази:

? протокол огляду місця події від 14.12.2017, згідно якого об`єктом огляду є належний ОСОБА_10 автомобіль «Газель» д.р.н. НОМЕР_1 , розташований біля Буринського ВП ГУНП в Сумській області. При відкритті заднього борту причепа в ньому виявлено побутовий металобрухт, а також металеві ваги, які були вилучені до відділення поліції;

? протокол огляду місця події від 14.12.2017, з якого вбачається, що в кабінеті Буринського ВП виявлено та вилучено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Газель» д.р.н. НОМЕР_1 ;

? протокол огляду місця події від 21.12.2017, відповідно до якого автомобіль «Газель» д.р.н. НОМЕР_1 із штрафмайданчика Буринського ВП доправлено до пункту прийому металобрухту, де автомобіль зважено, після чого автомобіль доправлено до відділення поліції, де металобрухт вивантажено, а потім автомобіль зважено знову;

? показання свідка ОСОБА_17 , згідно яких зранку 14.12.2017 ОСОБА_10 забрав його на автомобілі «Газель» у якості пасажира. На шляху обвинувачений попросив його допомогти в с. Успенка Буринского району погрузити холодильник в автомобіль. Корпус холодильника зважували на вагах обвинуваченого, як розраховувались він не бачив. Потім вони в с. Вознесенка заїхали до чоловіка, який виніс металеві вироби. В с. Чернеча Слобода також забирали металеві вироби. По трасі їх зупинили працівники поліції, один з яких підійшов до них і сказав, щоб він ( ОСОБА_17 ) виходив та сідав в їх автомобіль, а інший поліцейський поїхав з ОСОБА_10 , прибули вони до Буринського ВП;

? показання свідка ОСОБА_13 , з яких вбачається, що взимку 2017 року він здав ОСОБА_10 та іншій особі два корпуси від холодильника, грошима розраховувалися з його дружиною;

? показання свідка ОСОБА_14 про те, що взимку 2017 року він здав ОСОБА_10 та іншій особі котел, двоє відер цвяхів, за що отримав близько 400-450 грн.;

? показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив що в кінці 2017 року він передзвонив ОСОБА_10 , щоб той забрав метал. На другий чи третій день приїхав обвинувачений і він здав йому 120 кг металобрухту приблизно за 600 грн.;

? показання свідка ОСОБА_18 , відповідно до яких у грудні 2017 року він здав ОСОБА_10 приблизно 35 кг металобрухту, за що отримав близько 140 грн.

Відповідно до ст.94 («Оцінка доказів») КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст.86 КПК).

Відповідно до положень ч.1 ст.87 КПК, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а згідно ч.2 цієї статті суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, п.1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду з порушенням його суттєвих умов.

Таким чином, допустимість доказу визначається виходячи, насамперед, із обставин його отримання і залучення до кримінального провадження. Умовами допустимості доказів є:

? одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку;

? належне оформлення (фіксування) джерела фактичних даних.

Будучи допитаним під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 категорично заперечив свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК, пояснивши, що дійсно у грудні 2017 року він скуповував металобрухт, після чого був зупинений працівниками поліції, один з яких забрав у нього посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і сказав їхати до відділення поліції. Крім того, ОСОБА_10 повідомив, що він купував металобрухт виключно для особистих побутових потреб, а також що жодного дозволу чи то усного, чи то письмового на проведення належного йому автомобіля він не давав.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів, а згідно вимог ч.2 цієї норми закону, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Зокрема, ч.2 ст.234 КПК передбачено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що протокол огляду місця події від 14.12.2017 (автомобіля «Газель») є недопустимим доказом, так як фактично за своєю суттю працівники поліції провели такий різновид слідчої дії як «Огляд», допустивши при цьому порушення його суттєвих умов належного процесуального порядку.

Так, огляд належного ОСОБА_10 автомобіля був проведений без попереднього дозволу, а саме не на підставі ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим вказаний протокол огляду місця події не можна вважати допустимим доказом.

Відповідно не може бути визнаний допустимим доказом і протокол огляду місця події від 21.12.2017, оскільки на зважування був направлений транспортний засіб з металобрухтом, що були виявлені та вилучені під час здійснення огляду автомобіля, який у свою чергу був проведений з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, відтак цей доказ також не може бути використаний при ухваленні обвинувального судового рішення.

При цьому, колегія суддів у відповідності до ч.6 ст.9 КПК враховує концепцію «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 (Gafgen v. Germany) та «Яременко проти України» від 30.04.2015 (Yaremenko v. Ukraine), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Доводи прокурора відносно того, що ухвалою слідчого судді Буринського районного суду Сумської області від 21.12.2017 накладений арешт на вилучене майно (металобрухт та ваги) не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду по суті (ст.198 КПК).

Протокол огляду місця події від 14.12.2017, згідно якого в кабінеті Буринського ВП виявлено та вилучено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Газель» д.р.н. НОМЕР_1 не підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому не може бути взятим до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції також і в тій частині, що решта наданих прокурором доказів, а саме показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не є достатніми для ухвалення обвинувального вироку суду, оскільки зміст їхніх пояснень зводиться лише до того, що ОСОБА_10 купляв металобрухт і ніяким чином не підтверджують наявність фактів чи обставин, на підставі яких можливо б зробити висновок про наявність в діях останнього складу інкримінованого йому злочину.

Визнавши одні докази недопустимими, а інші недостатніми для ухвалення обвинувального вироку та навівши з цього приводу відповідні і достатні мотиви, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_10 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК, оскільки будь-яких доказів того, що його дії направлені на здійснення прийому брухту чорних металів у відповідності до пред`явленого йому обвинувачення та утворювали б об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК, матеріали кримінального провадження не містять, що підтвердив сам обвинувачений, пояснивши, що він купував металобрухт виключно для особистих побутових потреб, зокрема для ремонту автомобіля, будівництва тощо.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові, а згідно ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Зазначене національне процесуальне законодавство України повністю узгоджується і з практикою ЄСПЛ, що сформульована у п.43 рішення Суду від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно правової позиції ЄСПЛ розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Таким чином, під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_10 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК, стороною обвинувачення не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку доводили б поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, що і стало підставою для ухвалення виправдувального вироку, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про скасування цього судового рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що у вироку відсутнє рішення суду щодо арештованого майна, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки з резолютивної частини вироку вбачається, що прийнято рішення повернути металеві ваги та металобрухт чорних металів ОСОБА_10 .

Доводи прокурора відносно того, що на технічному носії інформації зафіксований інший, ніж зазначений в судовому рішенні, порядок його оскарження, своє підтвердження знайшли, однак ця обставина жодним чином не випливає на законність, обгрунтованість, вмотивованість даного судового рішення та не порушила права сторін кримінального провадження, в тому числі і право на апеляційне оскарження вироку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування вироку суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі прокурором, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 20 червня 2018 року відносно ОСОБА_19 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4