Єдиний унікальний номер 205/944/19
Єдиний унікальний № 205/944/19
Провадження №1-кс/205/239/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про дозвіл на затримання особи з метою приводу по кримінальному провадженню № 0000320 від 19.01.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, а саме:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше судимого
- 09.11.2011 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі,
- 24.03.2012 року умовно-достроково звільнений з місць обмеження волі на 4 місяці та
6 діб, на даний час в розшуку в Новокодацькому ВП ДВП ГУНП України в
Дніпропетровській області.
перевіривши надані матеріали клопотання, наглядового провадження та дослідивши докази по даних матеріалах, -

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2019 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим 09 вересня 2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, 24 березня 2013 року умовно - достроково звільнений на 4 місяці та 6 діб, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин.
Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 2-2006/05 від 01 квітня 2005 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків щомісячно, але не менше ніж одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян із застосуванням індексації згідно із вимогами закону на користь ОСОБА_6 , починаючи з 17 березня 2005 року до повноліття дитини.
Проте, ОСОБА_4 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , та будучи обізнаним про рішення суду встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів.
Починаючи з 25.03.2012 року по 19.01.2014 року виплат по аліментам не здійснював, тобто 21 місяць та 26 днів злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Іншої допомоги не надавав, в центр зайнятості Ленінського району м. Дніпра не звертався та заходів до працевлаштування не приймав. На попереджувальні листи ВДВС Ленінського району міста Дніпропетровська не реагує. Погасити заборгованість і сплачувати аліменти не бажає. В результаті чого у ОСОБА_4 утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 станом на 19.01.2014 року в сумі 16 302 грн. 05 коп.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів вже будучи особою раніше судимою за цією статтею.
26.03.2015 року ОСОБА_4 був оголошений в розшук та може в подальшому переховуватись від органів досудового слідства та суду, чим заважати розслідуванню. Тому, є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 не з`являється за місцем мешкання, у власності житла не має, що може зумовити його тимчасову відсутність, крім того стійких стосунків з родичами не підтримує, співробітниками ОНП робились виїзди за адресами можливого місця його перебування, однак ОСОБА_4 переховується від органів досудового слідства.
Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор посилалася на необхідність надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його затримання та приводу для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу по кримінальному провадженню, мотивуючи тим, що існують ризики того, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення підозрюваний переховується від органів досудового розслідування або суду.
Дослідивши матеріали вказаногоклопотання, наглядового провадження та надані докази, слідчий суддя вважає в задоволені клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно пункту 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Відповідно до частини другої статті 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. За змістом статей 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

У відповідності до ч.1 ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В даному випадку клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно вказаного підозрюваного до суду не вносилось, у тексті самого клопотання відсутні посилання на те, який запобіжний захід, на думку прокурора, слід обрати такому підозрюваному.

Окрім цього, санкція ч. 2 ст. 164 КК України передбачає, що таке кримінальне правопорушення карається громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк від двох до трьох років.

Тобто покарання за вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення не передбачає позбавлення волі. Позбавлення волі та обмеження волі є різними видами покарань. Обмеження волі це покарання, що полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці (ч.1 ст. 61 КК України). В той час як позбавлення волі уявляє собою покарання, що полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу (ч.1. ст. 63 КК України).

Відповідно до вимог ч. 2. ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

1) до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

6) до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом IX цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, з огляду на зміст ч. 2 ст. ст. 183 КПК України до підозрюваного в даному випадку взагалі не може застосовуватись запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Таки чином, з огляду на наведені обставини та вимоги процесуального закону, слідчий суддя вважає, що є всі підстави для відмови у задоволені клопотання про дозвіл на затримання.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 132, 176 178, 183, 187-191 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
1. В задоволені клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше судимого, з метою приводу по кримінальному провадженню № 0000320 від 19.01.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1