Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/176/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року. року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000536по обвинуваченню ОСОБА_7 , за його апеляційною скаргою на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.09.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Бобринецького району Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, маючого професійно-технічну освіту, раніше судимого
- 17.10.2016 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 22.05.2017 року тим же судом за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі,
визнано винуватим за ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за вчинений злочин частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.05.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Вирішено долю речових доказів по справі.

Вказаним вироком також засуджені неповнолітній ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_9 , але вирок стосовноних не оскаржується.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 вчинивтаємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.
Так, 25 вересня 2017 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_7 під час поїздки на мопедах разом з неповнолітнім ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_9 проїжджали неподалік кабельної лінії зв`язку (КЛЗ СТМ с. Шляхове ТПП 10x2-1438 м) де виявили розподільну шафу.

Маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, ОСОБА_7 разом з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою, пошкодили розподільну шафу з якої таємно викрали майно, яке належить Кіровоградській філії «Укртелеком» на загальну суму 438,15 грн.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить вказаний вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням до нього положень ч.5 ст. 72, ч.3 ст. 65 та ч.1 ст. 66 КК України.

Свої доводи обвинувачений мотивує тим, що вину у вчиненому злочині він визнав повністю, щиро покаявся, а тому призначене йому покарання вважає занадто суворим та просить його пом?якшити. Також, просить застосувати до нього вимоги ч.5 ст. 72 КК України та зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду і ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

За таких обставин, суд першої інстанції провівши судове слідство у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, а тому правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів.
При цьому, районним судом також правильно врахована досудова доповідь органу пробації, відповідно висновку якої, перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого у скоєному, а обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин районний суд правильно дійшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання виключно в умовах його ізоляції від суспільства в призначений судом строк, обґрунтовано призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в межах строку, що передбачено санкцією статті обвинувачення, з урахуванням особи обвинуваченого та фактичних обставин справи.

Тобто вид та розмір призначеного йому покарання є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню нею та іншими особами нових злочинів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що судом першої інстанції не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття, та що призначене йому покарання не відповідає його особі і є явно несправедливим через його суворість, оскільки як вбачається з оскарженого вироку суду, районним судом при призначенні покарання ОСОБА_7 в повній мірі враховані вищенаведені обставини,особу обвинуваченого та тяжкість вчиненого ним злочину, а також правильно визначено вид та розмір покарання, а тому відсутні підстави для застосування до нього вимог ст.ст. 66, 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання.
Що стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, то необхідно зазначити наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду 29.08.2018 року під час розгляду справи №663/537/17 надала правовий висновок щодо застосування норми ч.5 ст. 72 Кримінального кодексу в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838-VIII щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання. Суд вказав, що один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі застосовується зокрема якщо особа вчинила злочин у період з 24.12.2015 року до 20.06.2017 року (включно) (пряма дія Закону № 838-VIII).

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення після 20.06.2017 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, через що, необхідно відмовити у задоволенні зазначених вимог апелянта.
Перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.09.2018 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
Апеляційного суду ОСОБА_2