cправа № 570/463/17
провадження № 1-кс/570/196/2019
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2019 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкрито570/463/17му судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили, 24) клопотання ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000209
про скасування арешту майна

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що 09 лютого 2017 року слідчим суддею накладено арешт на автомобіль, а наразі відсутня в цьому необхідність, володілець майна ОСОБА_3 у поданому 08 лютого 2019 року клопотанні просить його скасувати.

У поданій заяві представник скаржника адвокат ОСОБА_4 просить задоволити клопотання та розглянути його у його відсутність.

У поданій заяві слідчий ОСОБА_5 заперечує проти скасування арешту.

Їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

З`ясувавши обставини та вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя прийшов до таких висновків.
07 лютого 2017 року працівниками Здолбунівського лісництва ДП "Рівненський лісгосп" виявлено автомобіль "УАЗ" сірого кольору, який заїхав у квартал № 2 вказаного лісництва, що знаходиться поблизу с.Порозове Рівненського району, де в подальшому невідомими особами було здійснено незаконну порубку дерев породи дуб. Під час проведення невідкладних слідчих (розшукових) дій вказаний автомобіль виявлено на лісовій дорозі, коли невідомі намагались виїхати з лісового масиву. Однак, через ландшафт дороги автомобіль рухатись далі не зміг і невідомі особи, залишивши його, почали розбігатись у різні сторони по лісовому масиву. 07 лютого 2017 року під час огляду місця події встановлено, що даними особами у кварталі № 2 виділі № 3 Здолбунівського лісництва ДП "Рівненський лісгосп" незаконно зрізано одне сироростуче дерево породи "дуб звичайний" діаметром у корі по лінії зрізу 62 см.

Крім того, на лісовій дорозі у кварталі № 2 Здолбунівського лісництва ДП "Рівненський лісгосп" виявлено автомобіль "УАЗ" сірого кольору державний номер НОМЕР_1 , який залишено на місці невідомими особами, які намагалися виїхати з лісу, втікаючи від працівників лісгоспу з місця події. При візуальному огляді автомобіля він був незамкнений, двері зі сторони водія та пасажира спереду відчинені, двері заднього відсіку відчинені. Під час візуального огляду автомобіля у ньому знаходилась бензопила "Jonsered CS21" червоного кольору з встановленою шиною з маркуванням "Husvarna" із залишками свіжої тирси, дві шини, два металеві ломи, лопата, металева каністра, пляшка 5 л. з рідиною, ящик з інструментами та комплектуючі до бензопил, сокира, пляшка 2 л. з рідиною, ліхтарик з кріпленнями на голову. Виявлені речі, зокрема автомобіль "УАЗ", сірого кольору, державний знак НОМЕР_1 з усіма наявними у ньому предметами та речами, у тому числі бензопила "Jonsered CS21", 07 лютого 2016 року тимчасово вилучено до Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області.

07 лютого 2017 року за даним фактом розпочате досудове розслідування за ст.246 КК України.

09 лютого 2017 року судом накладено арешт на вилучені предмети.

Ст.129 Конституції України визначає одними з основних засад судочинства законність.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.
П.10 ст.393 та ч.1 ст.174 КПК передбачають різні способи судового захисту обмежених прав та законних інтересів особи у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження. Зокрема, ст.174 КПК передбачає можливість подачі клопотання до слідчого судді про скасування арешту підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником, законним представником, іншим власником або володільцем майна, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Іншим способом захисту прав власності осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, є подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про арешт майна на підставі п.9 ч.1 ст.309, ст.310 КПК України.

За таких обставин очевидно, що власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою, прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення. Арешт на майно накладено у зв`язку з визнанням автомобіля речовим доказом вчинення злочину у кримінальному провадженні з метою забезпечення проведення відповідної експертизи у справі для визначення розміру спричиненої шкоди та можливого забезпечення відшкодування шкоди. Цивільний позов не заявлено, відомостей про визнання потерпілою особою в провадженні немає, експертиза з метою встановлення розміру спричиненої шкоди не призначена і не проведена, про підозру нікому не повідомлено. Слідчий, оглядаючи автомобіль як речовий доказ, у протоколі та інших процесуальних документах жодним чином не визначив, які саме сліди злочину містяться на ньому і яку доказову базу для цього кримінального провадження має.

На думку слідчого судді, слідчим та прокурором не доведено, що на даний час вказана заборона відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, тому порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданнями цього кримінального провадження. Відсутність у органу досудового розслідування достатніх даних про використання автомобіля під час вчинення кримінального правопорушення вказує на недоцільність подальшого застосування арешту даного майна.

З урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна, тому відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вважаю, що це забезпечить справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, так як незняття арешту з майна за таких обставин порушує передбачені ст.1 Протоколу міжнародної конвенції з прав людини та ст.ст.21, 41 Конституції України права на свободу володіння майном. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Арешт майна, як правило, полягає у забороні відчужувати майно. Заборона на використання майна (вилучати корисні властивості речі для задоволення потреб власника чи інших осіб), а також заборона розпоряджатися таким майном (визначати долю належної речі шляхом знищення, відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам) можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Що стосується порушення розумних строків, впродовж яких триває слідство і нікому не повідомляється про підозру, на що також посилався представник заявника на обґрунтування клопотання, то з цих підстав сторона провадження не позбавлена можливості оскаржити дії слідчого в порядку ст.308 КПК України, що не віднесено до компетенції слідчого судді.

Крім того, вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд не є інстанцією яка перевіряє законність чи обґрунтованість винесеної ухвали про це, оскільки це віднесено до компетенції апеляційного суду, чого не були позбавлені можливості вчинити сторона заявника.

Відповідно до роз"яснень п.13 листа ВССУ №223-558/0/4-13 від 05 квітня 2013 року, рішення за результатами розгляду клопотання про скасування арешту майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п.9 ч.1 ст.309 КПК України), оскарженню не підлягає. Чинний КПК України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку даного рішення слідчого судді. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №229/1542/17, арешт майна передбачає встановлення певного обмеження прав особи щодо вільного володіння майном, на яке накладається арешт, повне або часткове скасування арешту, у свою чергу, повністю або в певній частині поновлює права особи щодо відчуження, розпорядження та/або користування майном. Саме тому, при формулюванні в ст.309 КПК переліку ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, законодавець відніс до їх числа ухвали про арешт майна або відмову у ньому, оскільки це питання стосується необхідності обмеження прав володільця майна, але не зазначив у цьому переліку ухвали про скасування арешту майна, адже таке рішення означає повне або часткове скасування вже накладених обмежень.
Таким чином, якщо арешт майна, накладений першою ухвалою, включав не тільки позбавлення права на відчуження й розпорядження, але й на користування відповідним майном, то другою ухвалою обсяг цих обмежень було зменшено, зокрема, вирішено повернути автомобіль особі, в якої його було вилучено, і залишено тимчасове обмеження у вигляді заборони його відчуження та розпорядження ним. Отже, вказана ухвала слідчого судді за своїм змістом є ухвалою про часткове скасування арешту майна, яку було ухвалено за правилами ст.174 КПК.
Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18, в аспекті положень ст.309 КПК ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст.174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню. Цей висновок ґрунтується на тому, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.
Міжнародні стандарти у галузі судочинства (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Загальна декларація прав людини) послідовно стверджують про неприпустимість нехтування правом на доступ до правосуддя та справедливий судовий розгляд, а усталена практика Європейського суду з прав людини наголошує на тому, що застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. (рішення Європейського суду з прав людини «Наталія Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року, «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).
Доступ до правосуддя у вітчизняній системі права є конституційним принципом забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, що гарантує право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізованим, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Крім того, відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судових рішень. Таким чином, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

скасувати арешт у виді заборони на відчуження автомобіля марки "УАЗ 3303", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1