Справа № 442/5500/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/156/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2018р. щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.1 ст. 296 КК України, у кримінальних провадженнях № 0000955 від 29.05.2017р. та № 0001262 від 01.07.2017р.,
за участю: прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2018р. ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено: за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 296 КК України на 30 діб арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді 4 років позбавлення волі.
Після вступу вироку у законну силу постановлено ОСОБА_8 взяти під варту та відраховувати строк відбуття покарання з моменту фактичного затримання.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2017р. на мобільний телефон марки «Nokia RM-1035», з поміщеною у середині сім-картою мобільного оператора.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, ОСОБА_8 28.05.2017р. близько 19 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, грубо, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та загальноприйнятих норм моралі та поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нецензурно виражався до потерпілого особи похилого віку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у безпорадному стані та безпричинно наносив удари руками та ногами по різних ділянках тіла останнього, внаслідок чого ОСОБА_11 неодноразово втрачав рівновагу та падав на землю. Вказаними діями потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці правого ока, у ділянці кута правої лопатки, долонній поверхні лівої кисті ближче до її центру, тильній поверхні лівої кисті, біля суглобів середніх фаланг, другого, третього, четвертого та п`ятого пальців її, саден на долонній поверхні лівої кисті ближче до основи великого пальця її, тильній поверхні лівої кисті біля суглобу нігтьової фаланги мізинця, що згідно висновку експерта № 225 від 29 травня 2017 року кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, після вчинення хуліганських дій, у момент, коли ОСОБА_11 лежав на землі та перебував у безпорадному стані, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, відкрито викрав з кишені куртки останнього мобільний телефон марки «Nokia RM-1035» вартістю 285 гривень, з поміщеною у середині сім-картою мобільного оператора вартістю 10 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 295 гривень.
Окрім цього, неповнолітній ОСОБА_8 , 01.07.2017р. приблизно о 06:30 год., маючи умисел на вчинення крадіжки чужого майна, шляхом злому металевої огорожі проник на охоронювану та огороджену територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів «Трансекіпаж», що розміщений по АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів, мав намір викрасти скутер «JOG sports edition» без двигуна, вартістю згідно довідки про вартість майна 7600 гривень, який належить ОСОБА_12 , на який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.08.2016р. накладено арешт, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був затриманий працівниками Дрогобицького відділу поліції на місці події.

Не погоджуючись із даним вироком апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 та заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та фактично ставить питання про призначення нового розгляду у суді першої інстанції, або просить пом`якшити вирок суду та визначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 на ч. 1 ст. 185 КК України.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що оскаржуваний вирок є надто суворим, ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, висновки суду містять істотні суперечності та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочинів, пред`явлених йому органом досудового розслідування визнав беззастережно і повністю, щиро розкаявся у скоєному, попросив пробачення у потерпілих.

Разом з тим, покликається на те, що прямих доказів скоєння обвинуваченим грабежу немає. Вважає, що протиправна поведінка потерпілого, який розпивав спиртні напої у громадському місці, зумовили хуліганські дії ОСОБА_8 , а для об`єктивного розгляду справи необхідно визначити чи мав обвинувачений умисел, мотив та мету на вчинення грабежу. Вказує, що допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 не була очевидцем події, а свідок ОСОБА_14 пояснила, що в результаті шарпанини між потерпілим та обвинуваченим, останній саме викрав мобільний телефон та годинник, які були на землі, чи бачив це потерпілий їй невідомо.

Вказує, що батько ОСОБА_8 відшкодував потерпілому 1000 грн. матеріальної та моральної шкоди.

Окрім цього, не погоджується із кваліфікуючою ознакою повторність, оскільки дії ОСОБА_8 не були об`єднані двома злочинними умислами, а були продовжені і стосувались одного і того ж потерпілого, однієї і тієї ж події.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Львівської області ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок у частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч.1 ст. 296 КК України на 30 діб арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р., остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі терміном на 4 роки 1 місяць. У решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог прокурор покликається на незаконність оскаржуваного вироку, з огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зазначає, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р. ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
До відбуття покарання за даним вироком, під час встановленого іспитового строку, ОСОБА_8 28.05.2017р. та 01.07.2017р. вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.1 ст. 296 КК України, у зв`язку із чим Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області щодо нього розглядалось кримінальне провадження.
Вказує, що незважаючи на те, що суду першої інстанції було достовірно відомо про вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р. щодо ОСОБА_8 , суд не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, тобто не застосував положення ст. 71 КК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування незаконного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив таку задоволити, з огляду на незаконність оскаржуваного вироку суду, а також зазначив про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, виступ захисника ОСОБА_6 у підтримку поданої ним апеляційної скарги та безпідставність апеляційних вимог прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, просив таку задоволити та висловив незгоду із апеляційною скаргою прокурора, думку представника служби у справах дітей, який підтримав апеляційну скаргу захисника та заперечив проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу прокурора слід задоволити, виходячи із наступного.

Вирок суду у частині доведеності вини ОСОБА_8 по епізоду із потерпілим ОСОБА_12 та кваліфікація дій обвинуваченого по цьому епізоду за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, а також у частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч.1 ст. 296 КК України учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.
Колегія суддів вважає, що вирок суду у частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На переконання колегії суддів, у вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, допитавши обвинуваченого щодо мотиву вчиненого злочину, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наведених у вироку суду обставин, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, стверджується, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 28.05.2017р., проходивши біля будинку АДРЕСА_2 , побачив неповнолітнього ОСОБА_8 , який голосно виражався нецензурною лайкою, зробив йому зауваження. Після того, як обвинувачений підбіг до нього та почав наносити йому удари у різні ділянки тіла, він впав на землю. Зазначив, що у той час, коли він у безпорадному стані лежав на землі, обвинувачений витягнув з кишені його куртки мобільний телефон марки «Нокіа» та зняв з руки наручний годинник. Вказав, що дівчата, які були з ОСОБА_8 допомогли йому піднятись та провели його додому. Зазначив, що діями обвинуваченого йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 5999 грн. (вартість годинника) та 350 грн. (проїзд на таксі до суду для участі у розгляді справи). Моральну шкоду оцінив у розмірі 8999 грн.;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 28.05.2017р. перебувала із друзями у дворі будинку АДРЕСА_2 . Зазначила, що біля них проходив потерпілий ОСОБА_11 , якого обвинувачений штовхнув, від чого потерпілий впав на землю. У подальшому обвинувачений ОСОБА_8 викрав у потерпілого мобільний телефон марки «Нокіа» і наручний годинник. Вказала, що вона з подругою ОСОБА_15 допомогли ОСОБА_11 піднятись та провели його додому;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що не була очевидцем події, яка мала місце 28.05.2017р., оскільки у цей час відходила у магазин. Однак, зазначила, що коли повернулась, то побачила, що ОСОБА_11 лежав на землі і вони з подругою ОСОБА_16 допомогли йому піднятись та провели його додому;
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2017р. з фототаблицями, проведеного у дворі будинку АДРЕСА_2 за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , з якого вбачається, що обвинувачений показав, де він сидів з друзями, вказав на місце з якого вийшов потерпілий ОСОБА_11 , показав як він наздогнав його на куті будинку і штовхнув у спину руками, як наносив удар, та як викрав мобільний телефон (а.с. 87-95);
- даними протоколу огляду речей від 06.06.2017р., з якого вбачається, що було оглянуто мобільний телефон марки «Nokia RM-1035», з поміщеною у середині сім-картою мобільного оператора, який повернуто на відповідальне збереження ОСОБА_11 (а.с. 86);
- даними довідки про вартість майна, виданою ФОП ОСОБА_17 , згідно якої вартість мобільного телефону марки «Nokia RM-1035» становить 285 гривень, сім-картою мобільного -10 гривень (а.с. 85).
На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України.
Згідно роз`яснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває у такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

З урахуванням вищенаведеного, зокрема, показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_14 , апеляційний суд вважає безпідставними апеляційні доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України.

Колегія суддів не знаходить підстав для виключення із обвинувачення ОСОБА_8 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 у частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яка полягала у незастосуванні закону, який підлягав до застосуванню, зокрема, не застосовано положень ст. 71 КК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р. за ч.1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п.2, п.3, п.4 ч.1 ст. 76 КК України.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 28.05.2017р. близько 19 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, грубо, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та загальноприйнятих норм моралі та поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, нецензурно виражався до потерпілого особи похилого віку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у безпорадному стані та безпричинно наносив удари руками та ногами по різних ділянках тіла останнього, внаслідок чого ОСОБА_11 неодноразово втрачав рівновагу та падав на землю. Вказаними діями потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці правого ока, у ділянці кута правої лопатки, долонній поверхні лівої кисті ближче до її центру, тильній поверхні лівої кисті, біля суглобів середніх фаланг, другого, третього, четвертого та п`ятого пальців її, саден на долонній поверхні лівої кисті ближче до основи великого пальця її, тильній поверхні лівої кисті біля суглобу нігтьової фаланги мізинця, що згідно висновку експерта № 225 від 29 травня 2017 року кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень.
Після цього, ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, після вчинення хуліганських дій, у момент, коли ОСОБА_11 лежав на землі та перебував у безпорадному стані, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, відкрито викрав з кишені куртки останнього мобільний телефон марки «Nokia RM-1035» вартістю 285 гривень, з поміщеною у середині сім-картою мобільного оператора вартістю 10 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 295 гривень.
Окрім цього, неповнолітній ОСОБА_8 , 01.07.2017р. приблизно о 06:30 год., маючи умисел на вчинення крадіжки чужого майна, шляхом злому металевої огорожі проник на охоронювану та огороджену територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів «Трансекіпаж», що розміщений по АДРЕСА_3 , звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів, мав намір викрасти скутер «JOG sports edition» без двигуна, вартістю згідно довідки про вартість майна 7600 гривень, який належить ОСОБА_12 , на який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.08.2016р. накладено арешт, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був затриманий працівниками Дрогобицького відділу поліції на місці події.
Дані кримінальні правопорушення, вчиненні ОСОБА_8 28.05.2017р. та 01.07.2017р., тобто після постановлення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р., але до повного відбуття призначеного за цим вироком покарання.
При призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання у даному кримінальному провадженні, дану обставину не було враховано судом першої інстанції, оскільки ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.07.2017р. ОСОБА_8 було звільнено від покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р., з тих підстав, що встановлений ОСОБА_8 іспитовий строк закінчився, і останній протягом цього строку не вчинив нового злочину та виконував покладені на нього судом обов`язки.
Разом з тим, згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.07.2018р. за заявою прокурора ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.07.2017р. щодо ОСОБА_8 було переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано таку із постановленням нової ухвали, якою відмовлено у задоволенні клопотання органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_8 від покарання, призначеного за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, вирокДрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2018р. щодо ОСОБА_8 слід скасувати у частині призначеного покарання та відповідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України постановити у цій частині новий вирок.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, вчинення злочинів у період іспитового строку, дані про особу обвинуваченого, його вік, посередню характеристику за місцем навчання, не перебування його на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім, відсутність обставин, які обтяжують покараннята вважає, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії, та визначити йому остаточне покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, що на переконання колегії суддів буденеобхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2018р. щодо ОСОБА_8 скасувати у частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 296 КК України 30 (тридцять) діб арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 - 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2016р., остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 14.03.2019р.
У решті вироку суду залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4