ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/539/19 Справа № 171/755/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на 160 годин; за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів та правилами складання покарань шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні порушення недоторканості житла, завданні умисного легкого тілесного ушкодження, відкритому викраденні чужого майна (грабіж) та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за наступних обставин.
ОСОБА_6 09 березня 2018 року приблизно о 00 годин 20 хвилин перебував на АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла будинку АДРЕСА_2 , в якому фактично проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
ОСОБА_6 підійшов до будинку АДРЕСА_1 , діючи всупереч волі законного володільця житла, не маючи законних підстав, порушуючи встановлений законом порядок, умисно пошкодив молотком вхідні двері та незаконно проник до приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 , чим порушив право потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на недоторканість житла.
Після цього ОСОБА_6 приблизно о 00 годин 20 хвилин, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , до якого він незаконно проник та де знаходилася мешканка будинку ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 наніс чотири удари дерев`яною рукояткою металевого молотка зверху вниз в область лоба та четвертого пальця правої руки ОСОБА_11 , в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця в лобній області праворуч на відстані 3,0 см від умовної серединної лінії тіла; синця на четвертому пальці правої кисті, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше шести днів.
Крім того, в цю ж ніч приблизно о 00 годин 20 хвилин в період перебування в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що за його діями спостерігає власник майна - потерпіла ОСОБА_11 , відкрито викрав телевізор марки «West», вартістю 735 грн. Не звертаючи уваги на зауваження потерпілої ОСОБА_12 повернути телевізор, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 735 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 09 березня 2018 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 26 по вул. Центральній в с. Українка Апостолівського району Дніпропетровської області, побачив ОСОБА_13 , біля якого стояв мопед марки «Дельта». В цей же час у ОСОБА_6 виник злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поєднавши свої дії з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_13 , внаслідок чого той впав на землю. ОСОБА_6 наніс потерпілому, який лежав на землі, п`ять ударів правою ногою, взутою у взуття, в область обличчя ОСОБА_13 , після чого незаконно заволодів мопедом марки «Дельта», чим завдав потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 2634 грн. 90 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на 160 годин; за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі положень ст.70, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочинів, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій останнього, прокурор у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також те, що ОСОБА_6 вчинив декілька умисних злочинів, один з яких є тяжким, не працює, суспільно-корисною працею не займається. Також звертає увагу суду, що посилання суду на добровільне відшкодування шкоди не відповідає матеріалам кримінального провадження, адже працівниками поліції під час досудового розслідування кримінального провадження вилучено викрадений мототранспорт у ОСОБА_6 , після чого був переданий потерпілому на зберігання. ОСОБА_6 шкоду, завдану внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим також не відшкодував.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
Обвинувачений та його захисник просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Під час апеляційного провадження суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_6 злочинів, а також ті обставини, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий.
Крім того, суд врахував і обставини, які, на його думку, пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та відшкодування шкоди.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції зазначив у вироку, що детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з поняття покарання та його цілей, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а тому дійшов висновку призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_6 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд врахує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і фактично не враховує характер вчинених обвинуваченим злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, способу та характеру його вчинення, його суспільної небезпеки.
При цьому суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні 4 кримінальних правопорушень, один з яких є тяжким, добровільно завдану шкоду не відшкодував.
Згідно зі ст. 66 КК України щире каяття може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання винного, щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_6 своїх дій у матеріалах провадження не має.
Таким чином, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.
Зважаючи на характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 таке покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, з урахуванням вимог ст.ст. 70,72 КК України у виді позбавлення волі, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів. З цих підстав апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо обвинуваченого внаслідок м`якості призначеного покарання та призначення йому покарання без застосування ст. 75 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, задовольнити.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_6 покарання:
за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;
за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на 160 годин;
за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4