Провадження № 1-кп/638/386/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявність у останніх міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, заперечував проти заявленого клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Адвокат ОСОБА_7 підтримала думку захисника ОСОБА_6 .

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти заявленого прокурором клопотання, підтримали клопотання сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_10 покладався на розсуд суду.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

При вирішенні заявлених прокурором та захисником клопотань судом враховуються положення ст. 131 КПК України, якою визначено, що одним із передбачених КПК України видом заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є запобіжні заходи, що застосовуються на підставі ухвали суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, якщо прокурор доведе, що є підстави для його застосування.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Суд приходить до висновку, що ризики зазначені прокурором, на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються.
Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років.
А відтак, суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини та серйозність висунутого обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт не буде достатніми для запобігання вищезазначеним ризикам.Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, приймає до уваги, дані про особу обвинувачених, які не мають офіційних джерел отримання прибутку, ОСОБА_8 - одружений, має двох дітей - 2006 та 2016 року народження, ОСОБА_9 - не одружений, даних про перебування неповнолітніх дітей на утриманні немає, що свідчить про недостатність міцних соціальних зв`язків останнього в місці його постійного проживання. Відомості про перебування ОСОБА_11 у шлюбі та наявність дітей не можна віднести до стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи адвоката про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, з урахуванням викладених підстав, суд вважає, що даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням складності справи, відповідає не лише особі обвинувачених, а й характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу
У зв`язку з цим, суд проходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики не зменшилися, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на 60 діб., а клопотання захисника ОСОБА_6 залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст.177, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного, до 60 діб - до 21 квітня 2019 року.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3