Справа №574/964/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/198/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 574/964/18 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоря, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, який проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Буринського районного суду Сумської області від 31.08.2017 за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року, в якій прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та штрафу у розмірі 1700 грн., призначеного вироком Буринського районного суду Сумської області від 31.08.2017, кожне з яких виконувати самостійно. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цим же вироком постановлено вирок Буринського районного суду Сумської області від 31.08.2017, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 715 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів апеляційної скарги перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій за ч.2 ст.309 КК України, а також доведеності вини ОСОБА_7 , вказує на те, що суд першої інстанції, в порушення положень п.2 ч.1 ст.65, ст.71, п.2 ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, чим на думку прокурора, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, 18 серпня 2018 близько 14-30 год. проїжджаючи на належному йому скутері марки «Honda Dio», без реєстраційного номера повз зупинки, розташованої на виїзді з м. Буринь по вул. Кутузова, помітив на узбіччі дороги поліетиленовий пакет. Зупинившись та оглянувши пакет, зрозумів, що в ньому знаходиться подрібнені рослини коноплі. Усвідомлюючи, що дані рослини містять наркотичну речовину, обіг якої заборонено, повторно, привласнив вказаний пакунок з наркотичною речовиною, після чого, поклав його в багажник скутера та поїхав у напрямку с. Чумакове Путивльського району, де був зупинений працівниками поліції та близько 15-15 год. під час огляду працівниками поліції транспортного засобу ОСОБА_7 - скутера марки «Honda Dio», було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з речовиною, яка є особливо-небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 15,58 г.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, прокурора ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України за обставин, викладених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.309 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та ніким не оспорюються, тому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність

Частиною першою ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначені ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України суд першої інстанції, відповідно до ст.65 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, не працює, характеризується посередньо, на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, має молодий вік, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції ч.2 ст.309 КК України у мінімальному розмірі у виді 2 років позбавлення волі.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, керуючись положеннями ч.1 ст.75 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю один рік, поклавши на нього відповідні обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Разом з тим, колегія суддів, із врахуванням положень ч.2 ст.404 КПК України, даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення даного кримінального правопорушення та, зваживши на інші обставини провадження, вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

Так, відповідно до ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Крім того, у відповідності до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, якщо злочин, за яким особу визнано винною, не є корупційним, суду надано можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції повністю визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільно надавши показання щодо обставин справи, у зв`язку із чим, судовий розгляд був проведений в порядку ч.3 ст.349 КПК України, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що було вірно враховано суддею при призначенні покарання за ч.2 ст.309 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наявний в матеріалах кримінального провадження висновок органу пробації, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю, хоча і не має стабільних джерел доходів, але за домовленістю підробляє у приватних осіб, у побуті поводить себе спокійно, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, звернень про неналежну поведінку від громадян не надходило, у скоєному щиро розкаюється та проявляє готовність до позитивних змін. На думку органу пробації, відносно ОСОБА_7 можливе виконання покарання у громаді (а.к.п.27-28).

Враховує також колегія суддів і те, що обвинувачений ОСОБА_7 має молодий вік, на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, відсутність у кримінальному провадженні обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених вище обставин в сукупності, зважаючи на принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів прийшла до переконання, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України може бути пом`якшене шляхом застосування щодо нього положень ст.69 КК України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції, в порушення положень п.2 ч.1 ст.65, ст.71, п.2 ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, чим на думку прокурора, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положеннями п.2 ч.4 ст.374 КПК України встановлено, що у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, поряд з іншими відомостями, зазначаються відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Крім того, згідно роз`яснень, викладених у п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України, чого судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за оскаржуваним вироком та вироком Буринського районного суду Сумської області від 31.02.2017, яким ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді 1700 грн. штраф, враховано не було, про що вірно зазначив в апеляційній скарзі перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_6 .

Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав зазначених у ст.420 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання і ухвалення в цій частині нового вироку, як про це просить прокурор в поданій апеляційній скарзі.

За наведених вище підстав, та з урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.408, ст.414 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок Путивльського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання за ч.2 ст.309 КК України та застосувати положення ст.69 КК України, у зв`язку із чим, апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 09 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання з пом`якшенням покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.309 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначене покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт та покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн. за вироком Буринського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,