Постанова
Іменем України

14 лютого 2019 року
м. Київ
справа № 636/2889/17
Провадження № 51-8400 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001153 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Чугуїв Харківської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 29 листопада 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 13 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 13 квітня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 29 листопада 2016 року і остаточновизначено ОСОБА_6 покарання 5 років 4 місяці позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2018 року вказаний вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 25 липня 2017 року о 12 год. 20 хв., перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , куди його запросив ОСОБА_8 для виконання будівельних робіт, та з приміщення гаражу, повторно таємно викрав майно потерпілого на суму 5162,00 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого, посилаючись на суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, ставить питання про скасування постановлених судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вважає, що судом не було об`єктивно вивчено природу трудових відносин між потерпілим та засудженим, що позбавило можливості скористатися правом відмови від обвинувачення та закриття кримінального провадження за п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Стверджує, що не в повній мірі враховані дані про особу винного, конкретні обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок чого ОСОБА_6 призначено надто суворе покарання. Зазначає, що судом безпідставно не включено до обставин, які пом`якшують покарання добровільне відшкодування шкоди, не враховано поведінку до вчинення злочину, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, дружини, яка є інвалідом 3 групи.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду:
Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК Українизахисником засудженого у касаційній скарзі не оскаржується.

Що стосується доводів сторони захисту про неврахування наявності фактичних трудових відносин між потерпілим і засудженим, що не дало можливості скористатися правом відмови від обвинувачення та закриття кримінального провадження за п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, то вони є безпідставними.
Кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в ч. 1-3 ст. 477 КПК України, в редакції Закону, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 злочину, в тому числі кримінальне правопорушення, передбачене статтею 185 КК України (крадіжка, крім крадіжки, вчиненої організованою групою), якщо вона вчинена чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого, або якщо вона вчинена особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження (том №1 а. к. п. 1, 5), кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розпочато за заявою потерпілого ОСОБА_8 . Також судом достименно встановлено, що ОСОБА_6 перебував на території домоволодіння ОСОБА_8 з метою виконання будівельних робіт.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Разом із тим, з матеріалів провадження убачається, що потерпілий не відмовлявся від обвинувачення, жодних клопотань з цього приводу не заявляв, зазначив, що шкода йому відшкодована та просив ОСОБА_6 суворо не карати.
Що стосується доводів про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, то суд касаційної інстанції дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_6 дотримані.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який посередньо характеризується, раніше неодноразово судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Суд вірно зазначив про вчинення ОСОБА_6 умисного корисливого злочину в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить небажання стати на шлях виправлення.
З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, серед яких й ті, про які йдеться в касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.
Також, враховуючи, що ОСОБА_6 інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, встановленого вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 29 листопада 2016 року, суд правильно визначив і остаточне покарання, відповідно до вимог статті 71 КК України.
Слід зазначити, що визначене остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до ст. 71 КК України, у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі, наближено до мінімально можливого, оскільки попереднім вироком ОСОБА_6 був засуджений до 5 років позбавлення волі.
З огляду на викладене, покарання призначене ОСОБА_6 , є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню засудженого та попередженню нових злочинів. Підстави вважати його невиправдано суворим відсутні.
Доводи щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам апеляції захисника засудженого, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 13 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9