Справа № 350/510/16-к
Провадження № 11-кп/4808/127/19
Категорія ч. 1 ст. 122 КК, ч. 1 ст. 296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2019 року, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2019 року та вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, українця, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12

в с т а н о в и в :

1. Зміст оскаржуваних судових рішень суду першої інстанції.

1.1. Зміст ухвали суду першої інстанції (а.п. 202-205 т. 1).

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2019 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження № 0000067, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02 березня 2015 року, в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України закрито у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності; цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди та витрат на оплату правової допомоги та цивільний позов ОСОБА_10 у частині стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

1.2. Зміст вироку суду першої інстанції (а.п. 207-212 т. 1).

Вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком один рік. У відповідності до ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі звільнено з випробуванням, з іспитовим строком один рік. На підставі ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання, скасовано з моменту проголошення вироку. Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат за оплату правової допомоги адвоката.

2. Зміст апеляційних скарг.

2.1. Апелянт-адвокат ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведення вини останнього та призначеного покарання, вважає, що вирок підлягає зміні в частині суми стягнення моральної шкоди:

- суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме суми 10 000 грн. Після отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_10 продовжувала працювати, не перебувала жодного дня на лікуванні, а тому, вважає, що не можна вказувати про будь-яке порушення нормальних життєвих зв`язків, чи неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, змін у життєвих виробничих стосунках, оскільки такі факти не підтверджено матеріалами кримінального провадження;

- обвинувачений намагався добровільно відшкодувати 3000,0 грн. потерпілій, однак остання вважала це замалою сумою;

- обвинувачений не має змоги виплатити потерпілій суму 10 000,0 грн., оскільки не має постійного місця праці, не має стабільного заробітку, постійно хворіє та періодично перебуває на лікуванні;

- оскільки не в повному обсязі доведені підстави цивільного позову, однак вина обвинуваченого доведена у вчиненні кримінального злочину, то вважає, що завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню частково у розмірі 3 000,0 грн.

Просить оскаржуваний вирок скасувати в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 000,0 грн та ухвалити в цій частині новий вирок, зменшивши при цьому суму моральної шкоди до 3000,0 грн.

2.1.1. Апелянт-адвокат ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав до суду заперечення на апеляційні скарги потерпілих (а.п. 49-51 т. 2).

2.2. Апелянт-потерпіла ОСОБА_9 вважає (а.п. 2-3 т. 2):

- вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді обмеження волі строком на один рік із застосуванням ст. 75 КК України є неповним в зв`язку з тим, що залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а саме в частині вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України;

- призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки, злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці щодо двох осіб, обвинувачений не відшкодував добровільно потерпілим заподіяну шкоду;

- вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, тому підстав для застосування ст. 75 КК України не було;

- суд не застосував закон, який підлягав до застосування, дав невірну правову оцінку діям засудженого в частині вчинення злочину щодо ОСОБА_9 за умов її намагання припинити хуліганські дії. Вважає, що дії, вчинені ОСОБА_8 по відношенню до неї, слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 296 КК України;

- закриття провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України та винесення обвинувального вироку за ч. 1 ст. 122 КК України не є підставою для залишення без розгляду її цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди.

Просить оскаржувані ухвалу та вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

2.3. Апелянт-потерпіла ОСОБА_10 (а.п. 4-5 т. 2) також стверджує, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з тих же підстав, що і апелянт-потерпіла ОСОБА_9 . Вважає, що підстав для застосування ст. 75 КК України у суду першої інстанції не було, оскільки вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Вважає, що закриття провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України та винесення обвинувального вироку за ч. 1 ст. 122 КК України не є підставою для залишення без розгляду її цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати як незаконну в частині залишення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди без розгляду, оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та стягнути на її користь 32452 грн матеріальної та 25 000,0 грн моральної шкоди.

3. Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 01.03.2015 приблизно о 20 год.40 хв. знаходячись в громадському місці у крамниці "Корзинка", що у с. Сваричів Рожнятівського району на вул. Довгій, 61а, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на присутність працівників і відвідувачів крамниці, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та ігноруючи існуючі у суспільстві загальновизнані правила поведінки і моральності, безпричинно умисно розпочав в приміщенні крамниці суперечку зі своїм повнолітнім сином ОСОБА_13 , штовхаючи та шарпаючи при цьому його за одяг, у результаті чого було пошкоджено майно власника кафе потерпілої ОСОБА_14 , а саме: поламано пластмасове крісло, розбито пляшки.

Вийшовши з приміщення крамниці, обвинувачений ОСОБА_8 , використовуючи ненормативну лексику, продовжив з`ясовувати стосунки зі своїм сином і, побачивши, що потерпіла ОСОБА_14 закриває двері в крамницю, щоб не допустити його назад в приміщення крамниці, обвинувачений, не припиняючи свої хуліганські дії, підійшов до неї та безпричинно наніс їй декілька ударів в область голови, обличчя та тулуба, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді краєвого внутрісуглобового перелому нігтьової фаланги IV пальця правої китиці, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 226/63-Д від 03.08.2015 відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення, і забійної рани нижньої губи зліва, синця верхньої губи зліва, які відповідно до указаного висновку судово-медичної експертизи № 226/63-Д від 03.08.2015 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_8 наніс декілька ударів в область голови та лівої руки потерпілій ОСОБА_9 , яка намагалася допомогти потерпілій ОСОБА_14 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці обличчя, синців та садна в ділянці лівої руки, який відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 224/64-Д від 01.08.2015 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

За вказаних обставин вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.296 КК України.

Захисник обвинуваченого звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків, протягом яких особу може бути притягнуто до відповідальності (а.п. 175-176 т. 1), мотивуючи тим, що згідно чинного законодавства, інкриміноване обвинуваченому діяння, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України є злочином невеликої тяжкості, з дня вчинення якого пройшов строк, протягом якого особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності.

4. Правові позиції сторін.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задоволити з наведених у ній мотивів, проти апеляційних скарг потерпілих заперечили, просили їх відхилити.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 доводи апеляційних скарг ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримав з указаних у них підстав, просив їх задоволити. Проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив, просив відмовити в її задоволенні.

Прокурор ОСОБА_11 просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, заперечивши доводи апеляційних скарг потерпілих.

5. Мотиви суду апеляційної інстанції.

5.1. Апеляційний суд вважає, що під час розгляду даного провадження судом першої інстанції не були досягнуті завдання кримінального судочинства (ст. 2 КПК України) по захисту особи від кримінального правопорушення через істотні порушення процесуального закону, а тому оскаржувані рішення належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з таких міркувань.

5.2. У матеріалах провадження є ухвала суду від 22.06.2019 про об`єднання провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України із даним провадженням, а також ухвала від 18.07.2016 про роз`єднання цих обвинувачень.

Потерпілі стверджують, що ОСОБА_8 спричинив легкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 під час припинення нею хуліганських дій обвинуваченого. Тобто, на їх переконання ОСОБА_8 учинив більш тяжкий злочин і його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України невірно.

Апеляційний суд позбавлений можливості робити з цього приводу висновки відповідно до ч. 4 ст. 404 КПК України, але констатує, що ні оскаржувана ухвала про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України, ні вирок про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України не містять мотивів відхилення показань і заперечень потерпілих щодо цього та їх доводів щодо інших обставин справи.

Це суперечить вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень (ст. 370 КПК України) і усунути дану обставину апеляційний суд не може через відсутність на стадії апеляційного перегляду можливості визначати предмет судового розгляду. Заподіяння одній потерпілій легких, а іншій потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень під час скоєння обвинуваченим хуліганства є взаємообумовленими діями, які утворюють ідеальну сукупність злочинів. Видалення із загального обвинувачення епізоду спричинення легких тілесних ушкоджень суперечить приписам щодо повноти дослідження необхідних обставин справи відповідно до приписів ст. 91 та 94 КПК України, оскільки те обвинувачення, з яким потерпілі пов`язують більш тяжку кваліфікацію, не можна дослідити без установлення обставин і мотивів спричинення потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень під час хуліганства. Якщо умисел обвинуваченого на спричинення легких тілесних ушкоджень був пов`язаний із протидією потерпілої спробам припинити хуліганство, то тоді дії обвинуваченого могли б мати іншу правову кваліфікацію, а вимоги захисту прав потерпілих інші результати.

5.3. Потерпілі заявили цивільні позови, які, за обвинуваченням в хуліганстві, ухвалою суду про закриття провадження залишені без розгляду. ОСОБА_9 вказала, що їй заподіяно тілесні ушкодження під час хуліганства і матеріальна та моральна шкода в загальній сумі 10400 грн не відшкодована. ОСОБА_10 заявила позов у зв`язку з пошкодженням під час хуліганства майна на суму 32458,50 грн та 25000 грн моральної шкоди, з яких потерпілій ОСОБА_10 присуджено 10000 грн моральної шкоди за обвинуваченням у спричиненні тілесних ушкоджень.

Питання пошкодження майна окремої правової кваліфікації в межах даного провадження не отримало. Це також вплинуло на права потерпілих та реальний захист їх інтересів від злочинних посягань.

У вироку суду відсутнє обґрунтування визначення розміру моральної шкоди саме в 10000 грн і те, чому суд самостійно визначив, що моральна шкода ОСОБА_10 заподіяна саме тілесними ушкодженнями, а не хуліганством і пошкодженням майна.

Обвинувачений також оскаржив вирок суду в частині цивільного позову, який вважає необґрунтованим, оскільки він не має можливості сплатити 10000 грн, а потерпіла жодного дня не перебувала на лікуванні і її нормальне життя не було порушено.

В силу того, що суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального закону апеляційний суд не має можливості вирішити питання обґрунтованості розміру стягнутої моральної шкоди.

5.4. Щодо покарання. Доля обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України невідома, але предметом розгляду по суті у даному провадженні не була і сукупно з іншими взаємообумовленими діями не розглядалась. ОСОБА_8 реально обвинувачували у скоєнні трьох злочинів. Відповідно, розгляд усіх обвинувачень в сукупності може дозволити вірно оцінити обставини, які впливають на призначення покарання. Відсутність повноти не дає можливості вирішити це питання в суді апеляційної інстанції.

Усе наведене, на думку апеляційного суду, свідчить про порушення балансу інтересів та рівності процесуальних прав обвинуваченого і потерпілих за рахунок прав потерпілих, які у результаті порушень процесуального закону залишились не реалізованими і не захищеними.

6. Висновки.

6.1. Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирок та ухвала, прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не можуть бути визнані законними та підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення відповідно до приписів ст. 370, 374 КПК України, з урахуванням позицій обвинуваченого, потерпілих, викладених ними в апеляційних скаргах.

6.2. Апеляційний суд вважає за належне апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково, скасувавши оскаржувані ухвалу та вирок, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2019 року та вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5