Справа № 705/2043/14-к
Провадження № 1-кп/712/229/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року суд присяжних Соснівського районного суду м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

за участю присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000019 відносно ОСОБА_10 за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Соснівського районного суду м. Черкаси знаходиться кримінальне провадження № 0000019 відносно ОСОБА_10 за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 185 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора та просив суд його задовольнити.

Захисник та обвинувачений заперечували проти заявленого прокурором клопотання.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами кримінально процесуального законодавства та вимогами закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті ( ч.2 ст.177 КПК України).
Розглядаючи заявлене клопотання, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особата особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Як наголосив Конституційний Суд України у рішенні у рішенні № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року,звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Суд виходить з того, що до вирішення питання про винність особи тримання під вартою не може бути загальним правилом і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Тримання під вартою повинно бути законним і обґрунтованим. Законність тримання полягає у дотриманні передбаченої законом процедури застосування цього запобіжного заходу, а його обґрунтованість у вимозі взяття під вартою лише за наявності передбачених для цього у законі підстав.
Згідно з практикою ЄСПЛ до ризиків, на які можна посилатись при вирішенні питання про взяття особи під варту, належать: 1)ризик переховування і тоді в рішенні суду мають бути зазначені обставини, які дають підстави очікувати, що такий ризик може справдитись, наприклад дані, що ця особа раніше ухилялась від слідства та суду, 2)перешкоджання здійсненню правосуддя. Цей ризик може полягати у вчиненні підозрюваним особисто чи спільно з іншими особами незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів; небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, 3) вчинення нових кримінальних правопорушень. Він може згадуватись тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави очікувати, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.
Право на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження передбачає, що вирішення питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може розглядатись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати у кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі, але за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.
Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманої особою злочину є обов`язковою та необхідною умовою належності продовження тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра припиняє сама по собі бути виправданням для позбавленням особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення для продовження тримання під вартою вже іншими підставами, які не можуть бути абстрактними чи загальними.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.
Пункт 4 статті 5 Конвенції гарантує кожній особі, яку було позбавлено волі в результаті арешту або затримання, право через деякий час подавати скаргу з вимогою перегляду законності позбавлення свободи.
Порушення цієї норми неодноразово констатувалось Європейським судом з огляду на те, що національні суди не здійснювали перегляд законності тримання заявників під вартою та можливість застосування до заявників будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою не розглядалась (див. рішення у справах Цигоній проти України від 24.11.2011 та Третьяков проти України від 29.09.2011).
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 судом береться до уваги той факт, що ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також те, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Проте, враховуючи, що відносно обвинуваченого ОСОБА_10 попередньо обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обов`язки, покладені на обвинуваченого при обранні такого запобіжного заходу, не порушувалися, а також з урахуванням того, що обвинувачений має на утриманні матір ОСОБА_11 , 1939 р.н., яка потребує постійного стороннього догляду, перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 181, 331 КПК України, суд присяжних,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 60 діб до 26.04.2019 року в період часу з 22-00 год. по 06-00 год.

Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не залишати місце свого проживання з 22-00 год. до 06-00 год.

- повідомляти суд про зміну місця проживання чи роботи;

- не впливати на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні;

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 185 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, в залі Соснівського районного суду м. Черкаси на 25 березня 2019 року о 11-45 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Суддя:

Присяжні: