Справа № 689/733/17
ВИРОК
Іменем України

15.11.2018 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -
головуючий - суддя ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2017 за №0000042, які надійшли до суду з обвинувальним актом, про обвинувачення:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Золотоноша Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_2 , з початковою загальною освітою, неодруженого, на утриманні одна малолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

08 лютого 2017 року близько 15 години ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у володінні останнього, повертались в м. Хмельницький з м. Новодністровськ Чернівецької області, де вони зкуповлювали брухт кольорових металів.

На виїзді з Новодністровська підсудні побачили ОСОБА_6 , який стояв на узбіччі дороги та зупиняв транспортні засоби, щоб доїхати до перехрестя біля с. Ожеве Сокирянського району Чернівецької області і вже звідти їхати в м. Київ до брата.

Підсудні вирішили підвезти потерпілого і ОСОБА_9 , керуючи вказаним транспортним засобом, зупинив автомобіль біля ОСОБА_10 , який сів на заднє сидіння в автомобілі.

Там ОСОБА_10 розповів підсудним, що має намір добратися до Києва, а ті, в свою чергу, запропонували йому їхати з ними до Хмельницького, а вже звідти їхати в ОСОБА_11 , на що потерпілий погодився.

Біля смт. Нова Ушиця в автомобілі підсудних закінчилося пальне і ОСОБА_12 , взявши у потерпілого 100 грн. на заправку автомобіля, переконався, що у того є грошові кошти. Там же ОСОБА_12 пересів за кермо автомобіля, а ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння.

Після цього підсудні, достовірно знаючи, що в ОСОБА_10 є грошові кошти, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, вирішили відкрито заволодіти грошима останнього, для чого вони, не маючи для того відповідних підстав та повноважень, представились працівниками поліції і повідомили потерпілого, що він разом з ними має проїхати в Новоушицький райвідділ поліції Хмельницької області для встановлення його особи.

Однак в Нову Ушицю підсудні не заїхали, а продовжили рухатися в напрямку м. Хмельницького через смт. Віньківці Віньковецького району Хмельницької області.

Реалізуючи свій злочинний намір, близько 20 години, біля с. Зіньків Віньковецького району Хмельницької області, ОСОБА_9 пересів з переднього пасажирського сидіння на заднє сидіння, де знаходився Пастушок, і наказав останньому витягнути все з карманів для перевірки нібито документів.

Виконуючи наказ ОСОБА_9 потерпілий надав йому органайзер для документів в якому було посвідчення водія на його ім`я, дві банківські кредитні картки ПАТ КБ ПриватБанк з пін-кодами до них та гроші в сумі 540 грн.

ОСОБА_9 забрав органайзер з документами, банківськими картками та грошовими коштами і знову пересів на переднє пасажирське сидіння.

Близько 21 години підсудні приїхали в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області і там, реалізуючи свій злочинний намір, вони вирішили перевірити наявність грошових коштів на кредитних картках, які вони забрали у потерпілого.

Там підсудні під`їхали до банкомату ПАТ КБ ПриватБанк по вул. Хмельницькій, буд. 8/1, і ОСОБА_9 , в якого були кредитні картки потерпілого із пін-кодами, перевірив наявність на них грошових коштів.

Переконавшись, що на кредитних картках потерпілого немає грошових коштів, підсудні, з метою позбавлення ОСОБА_10 можливості звернутися до правоохоронних органів, відвезли його в поле на окраїну с. Соколівка Ярмолинецького району, де ОСОБА_9 повернув потерпілому органайзер для документів з посвідченням водія потерпілого, в той же час не повернув кредитні картки та грошові кошти в сумі 540 грн., фактично відкрито заволодівши ними, чим завдали йому матеріального збитку на вказану суму. Після цього підсудні, закривши рушником задній номерний знак на автомобілі, наказали ОСОБА_10 вийти з автомобіля, а самі поїхали в м. Хмельницький, залишивши потерпілого в полі.

Підсудний ОСОБА_9 по суті пред`явленого обвинувачення винним себе не визнав та показав, що 08.02.2017 близько 15 години він та ОСОБА_12 на його автомобілі поверталися з м. Новодністровськ, де вони купляли брухт кольорових металів, додому в м. Хмельницький. За ОСОБА_13 вони побачили потерпілого, який стояв на узбіччі дороги та зупиняв транспортні засоби. На вимогу ОСОБА_10 вони зупинилися. Коли той сів в машину, то розповів їм, що їде нібито в м. Київ до брата. Він сказав ОСОБА_10 , що той дуже підозріло виглядає і що його слід завезти в поліцію в смт. Нову Ушицю. Проїхавши ОСОБА_14 в них закінчився бензин і вони поїхали на АЗС, там потерпілий дав їм грошові кошти в сумі 400 грн. на заправку і попросив завезти в м. Хмельницький. В той же час обвинувачений не зміг пояснити, чого він та ОСОБА_12 не довезли потерпілого в Хмельницький, а залишили в с. Соколівка. Також обвинувачений показав, що він брав в потерпілого органайзер з документами, щоб перевірити їх.

Підсудний ОСОБА_12 по суті пред`явленого обвинувачення винним себе не визнав та показав, що 08.02.2017 після обіду він та ОСОБА_9 на автомобілі останнього поверталися з м. Новодністровськ в м. Хмельницький. Біля ОСОБА_13 їх автомобіль зупинив ОСОБА_10 , який їхав в м. Київ до брата, так як посварився з батьком і дружиною. Пастушок виглядав підозріло, він був у спецодягу, мокрий, без речей і тому вони сказали йому, що повезуть його в поліцію в смт. Нова Ушиця. Працівниками поліції ані він, ані ОСОБА_9 не представлялися. За ОСОБА_15 в них закінчився бензин і він поїхав на АЗС, щоб взяти декілька літрів пального, а гроші в сумі 100 грн. йому дав ОСОБА_10 . Заправившись вони поїхали в смт. Віньківці, а далі в смт. Ярмолинці. По дорозі ОСОБА_9 перевіряв у ОСОБА_10 документи. В подальшому вони залишили ОСОБА_10 в селі за Ярмолинцями, бо той поводився дивно, а самі поїхали додому. Також обвинувачений ствердив, що ОСОБА_10 сам дав їм 400 грн. на дорогу.

Незважаючи на невизнання підсудними своєї вини, їх винуватість у вчиненні злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 показав, що 08.02.2017 ранком він змінився з нічної зміни, так як працює на АЗС в м. Новодністровськ. В той день він отримав заробітну плату, яку зняв з банківської картки і більшу частину залишив в свого товариша. В нього залишилося 640 грн. В обід він вирішив поїхати в с. Ожеве, щоб звідти їхати в м. Київ до брата. Він стояв на узбіччі за ОСОБА_13 та зупиняв автомобілі. На його вимогу зупинився ОСОБА_16 світлого кольору, в якому були підсудні. Підсудні запитали в нього куди він їде, а потім сказали, що вони їдуть в м. Хмельницький, є працівниками поліції і що його треба відвезти в Новоушицький райвідділ поліції, бо він міг обікрасти АЗС, так як був у спецодязі. Коли вони проїхали смт. Нову Ушицю, підсудні сказали, що там нікого немає, при цьому ОСОБА_9 повідомив, що їм треба купити подарунок і щоб він дав їм двісті грн., однак він не дав їм зазначену суму, сказавши, що в нього тільки сто гривень. За ОСОБА_15 в них закінчився бензин і він дав ОСОБА_12 , який поїхав за пальним 100 грн. Потім вони поїхали в напрямку м. Хмельницького через смт. Віньківці. Проїхавши с. Зіньків ОСОБА_9 пересів з переднього сидіння на заднє, до нього, і наказав показати, що в нього є в карманах. Оскільки він думав, що підсудні є працівниками поліції, то віддав ОСОБА_9 органайзер для документів, в якому було 540 грн., банківські картки з пін-кодами та водійське посвідчення. Потім ОСОБА_9 , забравши вказаний органайзер з його грошима, банківськими картками і посвідченням водія, пересів на переднє пасажирське сидіння і вони продовжили поїздку. Коли приїхали в смт. Ярмолинці, то ОСОБА_17 пішов перевіряти, чи є на його карках грошові кошти, але оскільки там нічого не було, то він швидко повернувся. Після цього підсудні завезли його в с. Соколівку в поле, самі вийшли з машини і щось говорили між собою. Там же ОСОБА_9 повернув йому органайзер для документів в якому було посвідчення водія, а грошей в сумі 540 грн. і банківських карток не було. Потім вони сказали йому вийти з машини, а самі різко поїхали. Він побачив, що задній номерний знак був закритий рушником, який він встиг зірвати і запам`ятати номер автомобіля. Він одразу побіг на АЗС, яка була поруч і попросив викликати поліцію, вказавши, що його обікрали.

Свідок ОСОБА_18 показав що він працює оператором на АЗС Маркет-плюс в с. Соколівка Ярмолинецького району і на початку лютого 2017 року близько 22 години до них на АЗС прибіг потерпілий, який був одягнутий в спецодязі, і попросив викликати поліцію, при цьому він сказав, що його пограбували, забрали грошові кошти та банківські картки. Він викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_19 показав, що він працює помічником оператора на АЗС Маркет-плюс в с. Соколівка і пам`ятає, як в лютому 2017 року в нічний час на АЗС прибіг потерпілий і просив викликати поліцію, бо в нього викрали гроші.

Суд критично ставиться до показань підсудних, як до таких, що надані ними з метою уникнути кримінальної відповідальності.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_6 в присутності понятих 09.02.2017, тобто наступного дня після вчиненого підсудними злочину, добровільно розповів та детально показав, як він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 приїхали в смт. Ярмолинці і як ОСОБА_9 намагався зняти грошові кошти з його кредитних карток, після чого підсудні відвезли його в с. Соколівку, де залишили в полі на окраїні села, що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2017 із фототаблицями, в ході якого був виявлений та вилучений рушник, яким зі слів потерпілого підсудні закрили номерний знак на автомобілі, коли залишили його в полі, а самі поїхали (а.к.п. 65).

Під час огляду автомобіля ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , були виявлені грошові кошти, походження яких підсудні не змогли пояснити. Крім того, обстановка у вказаному транспортному засобі повністю узгоджується з показаннями, які надав потерпілий, що підтверджується даними протоколу огляду транспортного засобу із фототаблицями (а.к.п. 8).

Крім того, під час пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_10 в присутності понятих вказав на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як на осіб, які відкрито заволоділи його грошовими коштами, що підтверджується відповідними протоколами пред`явлення особи для впізнання від 09.02.2017 (а.к.п. 51, 56).

Також суд бере до уваги, що під час допиту ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_7 не змогли пояснити, чого вони привезли потерпілого, який проживає в іншій місцевості, в с. Соколівку Ярмолинецького району і залишили останнього в нічний час в полі на окраїні села і, при цьому, залишаючи вказане місце, закрили задній номерний знак автомобіля рушником.

Таким чином, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В той же час згідно обвинувального акту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що 08 лютого 2017 року близько 14 години 30 хвилин за вищевказаних обставин, повертаючись на автомобілі ВАЗ-21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у володінні останнього, з м. Новодністровськ Чернівецької області, де вони купляли брухт кольорових металів і зупинившись на вимогу ОСОБА_6 , щоб підвезти його, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, ОСОБА_12 взяв в салоні автомобіля рушник та зв`язав ним руки потерпілому. В подальшому ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно, примусово, з метою незаконного позбавлення волі, утримували ОСОБА_10 в салоні автомобіля, таким чином позбавивши його можливості вільно пересуватись, перевезли його з м. Новодністровськ в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області.

Приїхавши в смт. Ярмолинці підсудні, достовірно знаючи про незаконне утримання ОСОБА_10 в салоні автомобіля, направилися в центральну частину смт. Ярмолинці до банкомату, щоб зняти грошові кошти із кредитних карток, якими вони відкрито заволоділи у потерпілого, так як не повірили, що на його рахунках немає грошових коштів.

Надалі ОСОБА_9 підійшов до банкомату ПАТ КБ ПриватБанк навпроти магазину Петропавлівський по вул. Хмельницькій в смт. Ярмолинці та впевнившись у відсутності грошових коштів, повернувся до автомобіля, де спільно з ОСОБА_12 вирішили відвезти ОСОБА_10 на окраїну с. Соколівка в напрямку с. Глушковецьке Ярмолинецького району, де залишити його в полі, тим самим не дали змоги звернутись в правоохоронні органи.

За таких обставин ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , за попереднью змовою між собою, 08.02.2017 в період часу з 14 год. 30 хвл. до 22 год. 30 хвл., із застосуванням фізичного та психологічного тиску на ОСОБА_10 протиправно утримували його в салоні автомобіля, чим незаконно позбавили його волі.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за вказаним епізодом органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

По суті пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 146 КК України ОСОБА_8 винним себе не визнав та показав, що він та ОСОБА_7 не мали наміру позбавляти волі потерпілого. Вони тільки мали намір підвезти його до м. Хмельницького, але не зробили цього. Руки вони потерпілому не зв`язували, він не був обмежений в своїх рухах. Будь-яке насильство до потерпілого вони не застосовували.

Підсудний ОСОБА_7 по вказаному епізоду винним себе не визнав та показав, що ОСОБА_10 добровільно сів в їх автомобіль, вони його не зв`язували і волі не позбавляли.

Крім того, потерпілий ОСОБА_6 ствердив, що йому руки ніхто із підсудних не зв`язував, будь-якого фізичного чи психологічного насильства не застосовував. Він мав можливість вийти з машини потерпілих, але не зробив цього, бо вважав, що вони є працівниками поліції і підвезуть його в м. Хмельницький. Про протиправність дій підсудних він зрозумів, коли вони залишили його в полі біля села, а самі на автомобілі поїхали.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В силу ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_12 і ОСОБА_9 вчинили інкримінований їм злочин, і що всі сумніви мають тлумачитися на користь таких осіб.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з відповідними положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (№ 475/97-ВР).
У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так у справі "Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain" від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Відповідно до диспозиції ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі полягає у створенні зовнішніх перешкод вільного пересування потерпілого, вибору місця перебування тощо. Способи незаконного позбавлення волі полягають в утриманні потерпілого в будь-якому місці, де він не бажає знаходитися, або поміщення його в місце, яке він не може вільно залишити.
В той же час судом не встановлено, а стороною обвинувачення не надано беззаперечних і безсумнівних доказів, які б підтверджували обставини, що підсудні мали намір власне утримувати потерпілого в автомобілі, усвідомлюючи незаконність такого утримання.
При цьому суд враховує, що потерпілий мав можливість в будь-який момент залишити транспортний засіб підсудних, де він перебував.
Оцінюючи докази, суд, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що доказів вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не здобуто, а обсяг обвинувачення їх у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

За таких обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід виправдати за недоведеністю наявності в діянні обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання підсудних, суд вважає їх добровільне відшкодування завданого потерпілому збитку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання підсудних, суд вважає наявність у них на утриманні малолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання підсудних, не встановлено.

Також суд, згідно з вимогами статей 50 та 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який в силу ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу підсудних, які позитивно характеризуються за місцем проживання, їх майновий стан.

За таких обставин суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши їх від відбування покарання з випробовуванням, з покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення підсудних та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено, процесуальних витрат немає, питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 146 КК України визнати невинуватими та виправдати через недоведеність наявності в їх діях складу злочину.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10.02.2017 на вилучені 09.02.2017 у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 130 грн. та пачку цигарок Bond.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10.02.2017 на вилучені 09.02.2017 у ОСОБА_8 сумку із шкірозамінника, грошові кошти в сумі 833 грн., розкладний ніж, мобільний телефон Bravis із двома стартовими пакетами з номерами оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Речові докази по кримінальному провадженню:

-рушник тканинний, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області - знищити;
-грошові кошти в сумі 130 грн. та пачку цигарок Bond, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області повернути ОСОБА_7 ;
-сумку із шкірозамінника, грошові кошти в сумі 833 грн., розкладний ніж, мобільний телефон Bravis із двома стартовими пакетами з номерами оператора мобільного зв`язку Київстар НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області повернути ОСОБА_8 .

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя ОСОБА_1