Постанова

Іменем України
15 листопада 2018 р.

м. Київ

справа № 361/2382/16-к
провадження № 51-4626 км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання судових витрат і речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року зазначений вирок місцевого суду змінено в частині призначеного покарання.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.
У решті вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 лютого 2016 року, приблизно о 17.55 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Cheri QQ» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 2.3 «б», «д», 2.9. «а», 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху рухаючись проїзною частиною вул. Металургів поблизу будинку №2 в м. Бровари Київської області в напрямку вул. Незалежності, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, перед здійсненням маневру обгону невстановленого вантажного автомобіля, який рухався в попутному напрямку, не переконався у безпечності своїх дій та маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яку йому становила пішохід ОСОБА_7 , яка рухалася в попутному напрямку по зустрічній смузі руху, ближче до правого краю проїзної частини, в напрямку руху вул. Незалежності у м. Бровари, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, на що у нього не було перешкод технічного характеру, в результаті чого допустив наїзд на останню. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Крім того, ОСОБА_6 після наїзду на пішохода ОСОБА_7 , усвідомлюючи те, що своїми протиправними діями поставив потерпілу в небезпечний для життя та здоров`я стан, оскільки остання в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати потерпілій ОСОБА_7 допомогу, ОСОБА_6 не переконався чи потерпіла потребує допомоги, байдуже поставився до наслідків для останньої, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілу до медичного закладу, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив і з метою уникнення відповідальності, залишив місце пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри по наданню допомоги потерпілій ОСОБА_7 , чим порушив вимоги п.п.2.10. а, г Правил дорожнього руху.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом апеляційної інстанції безпідставно застосовано до засудженого положення ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_6 злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння та не враховано настання тяжких наслідків від скоєних правопорушень. Крім того, вказує на те, що ухвала апеляційного суду є необґрунтованою і немотивованою, адже судом апеляційної інстанції неналежно враховано дані про тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів, та обставину, яка обтяжує покарання у зв`язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора та просила її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 вважає касаційну скаргу прокурора необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

У силу статей 370, 419 КПК України ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Доводи прокурора про те, що апеляційний суд змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 взагалі не обґрунтував можливість його виправлення без відбування покарання реально, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України, при цьому повторно пославшись на ті ж самі обставини, що були враховані судом першої інстанції, є обґрунтованими.

Так, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не дослідив і не оцінив всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, апеляційний суд застосовуючи ст. 75 КК України не вказав, в чому саме полягає неправильність висновків суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім цього, апеляційний суд не навів мотивів неправильності врахування судом першої інстанції при призначенні покарання у виді позбавлення волі, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, має на утриманні двоє малолітніх дітей, вчинив тяжкий злочин з необережності.

Так, обґрунтовуючи свій висновок про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд послався на позитивні дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілих, пом`якшуючі покарання обставини, його сімейний стан, що дружина ОСОБА_6 перебуває на обліку у КЗ КОР «Київський обласний онкодиспансер».

Проте, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_6 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив Правила дорожнього руху, не надав допомогу потерпілій, з місця вчинення злочину втік, щиро не розкаявся, оскільки не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та дав суду показання про те, що він нібито не зрозумів, що під час зіткнення заподіяв шкоду здоров`ю людині.

Враховуючи вищезазначене, рішення апеляційного суду через порушення вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, внаслідок чого воно відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням правил глави 31 КПК України й ухвалити законне, справедливе та обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 цього Кодексу.

Доповнення до касаційної скарги прокурора відповідно до ст. 432 КПК України не підлягає розгляду, оскільки внесення змін до касаційної скарги, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на касаційне оскарження не допускається.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3