УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
28 березня 2019 року

м. Київ
справа № 1-13/2005
провадження №51-10к18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального судуу складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 , (у режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Засулля Лубенського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 і пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року ОСОБА_5 засуджено:
- за пунктами 4, 10 ч. 2 ст. 115 КК до довічного позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15 і пунктами 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК до 14 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 152 КК до 10 років позбавлення волі,

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_9 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди і 775,20 грн матеріальної шкоди, а також на користь держави 1280,09 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілої.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_10 , що спричинило особливо тяжкі наслідки, та в умисному вбивстві останньої з особливою жорстокістю, поєднаному із зґвалтуванням, а також у замаху на вбивство двох осіб, в тому числі і ОСОБА_11 , за обтяжуючих обставин.

Як уcтановив суд, 9 травня 2004 року близько 02:30 ОСОБА_5 , рухаючись на велосипеді на 236 км автодороги Полтава-Кременчук-Олександрія, між поворотами на с. Свердловське та с. Дрижина Гребля Кобеляцького району Полтавської області, зустрів раніше йому незнайомих неповнолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які поверталися із с. Дрижина Гребля в с. Свердловське.

Маючи умисел на зґвалтування, ОСОБА_5 затягнув потерпілих у поле, де за обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, завдав потерпілій ОСОБА_11 декілька ударів металевим прутом у голову, внаслідок чого вона втратила свідомість. Потім зґвалтував потерпілу ОСОБА_10 і, завдаючи металевим прутом численних ударів зі значною силою в різні частини тіла, позбавив її життя. А коли потерпіла ОСОБА_11 опритомніла, ОСОБА_5 , маючи умисел на вбивство останньої з метою приховання вчинених ним злочинів щодо потерпілої ОСОБА_10 , завдав ОСОБА_11 тим же металевим прутом ударів у різні частини тіла, а також, накинувши на шию мотузку, душив її. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_5 підтягнув її до мосту через річку Кобелячок і скинув вниз головою з висоти 6,7 м. Однак цей злочин ОСОБА_5 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпіла ОСОБА_11 , падаючи з мосту, зуміла перевернутися в повітрі та дістати ногами дна річки, а потім сховалася від нападника в очереті.
Верховний Суд України ухвалою від 27 жовтня 2005 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року щодо нього без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Внісши зміни та доповнення до касаційної скарги, захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, просять скасувати вирок Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року щодо ОСОБА_5 , а справу направити на нове розслідування.

На обґрунтування доводів касаційної скарги вони посилаються на те, що:
- вирок апеляційного суду щодо їхнього сина ОСОБА_5 підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК) 1960 року в зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, оскільки право на захист обвинуваченого ОСОБА_12 було грубо порушено з боку слідчих прокуратури, які проводили розслідування зазначеної кримінальної справи та фактично без участі захисника здійснювали слідчі дії з обвинуваченим ОСОБА_13 (допити, ознайомлення з постановами про призначення експертиз, з висновками експертиз, матеріалами кримінальної справи, пред`явлення предметів для впізнання), а також без участі захисника було відібрано явку з повинною та пред`явлено обвинувачення. Складені за наслідками проведених слідчих дій протоколи захисники фактично підписували пізніше, не перебуваючи при цьому поруч зі своїм клієнтом, що призвело до порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_12 , у якого не було можливості порадитися з професійним адвокатом щодо необхідності поставити свої питання експертам, спростувати висновки експертиз тощо;

- первинний доказ, а саме протокол явки з повинною відібраний на початку досудового слідства від підозрюваного за відсутності захисника;
- до появи в справі явки з повинною ОСОБА_12 не було та немає жодного документа, доказу, повідомлення, будь-чого, що вказувало б на причетність до інкримінованих злочинів саме автора явки з повинною;
- протоколи слідчих дій містять у собі неточності, розбіжності, а такі речові докази, вилучені в ході проведення слідчих дій, як металевий прут, шнурок і чоловіча куртка, в подальшому відрізнялися від тих, які надавалися на дослідження експертам;
- групову належність крові їхнього сина встановлено неправильно, зразок крові, який було надано на дослідження експертам, йому не належать, що призвело до хибних висновків експертів цитологів та імунологів у цій справі;
- у справі відсутні докази, які свідчили б про умисел ОСОБА_5 вчинити вбивство з особливою жорстокістю та про те, що, позбавляючи життя ОСОБА_10 , він не заподіяв їй особливих мук і страждань.
Вважають, що всі наведені у їхній касаційній скарзі порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними і, безумовно, перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок щодо ОСОБА_5 . Усунути вищеперераховані недоліки в судовому засіданні в суді першої інстанції, на думку скаржників, неможливо. Єдиним способом для усунення цих недоліків та грубих порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є істотними, є проведення додаткового досудового розслідування з призначенням нових судових експертиз, відбиранням зразків крові у ОСОБА_5 , проведенням інших слідчих дій, які є необхідними для встановлення істини у справі.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисники і засуджений підтримали касаційну скаргу зі змінами та доповненнями.
Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
Від інших учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надійшло.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 323 КПК вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Викладені у вироку висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів щодо неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за обставин, установлених судом і детально наведених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлено з урахуванням усіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події і ґрунтуються на зібраних у справі та детально досліджених у судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.
При цьому, доводи у скарзі захисників про те, що слідчий ОСОБА_14 одночасно брав участь у проведенні двох різних слідчих дій: був присутній під час допиту ОСОБА_5 10 травня 2004 року з 11:40 по 12:20 та з 11:20 по 12:00 цього ж дня проводив додатковий огляд речових доказів, не підтверджуються матеріалами справи, оскільки у протоколі зазначеного допиту відсутній підпис слідчого ОСОБА_14 , що підтверджувало б участь останнього під час допиту ОСОБА_5 .
Доводи у касаційній скарзі захисників про те, що допит потерпілої ОСОБА_11 від 4 квітня 2005 року та експертиза щодо неї від 9 вересня 2004 року проводились за її відсутності, оскільки вона в ці дні була присутня на заняттях, жодним чином не спростовують правильності висновків суду щодо винуватості ОСОБА_5 , оскільки в основу вироку, в тому числі, було покладено і показання ОСОБА_11 , надані нею безпосередньо в суді, при цьому її показання узгоджуються із здобутими у справі доказами і суттєвих підстав не довіряти таким показанням у суду не було.
Посилання у касаційній скарзі на те, що амбулаторна судово-психіатрична експертиза щодо ОСОБА_12 11 червня 2004 року (акт №460), проводилася без його участі, оскільки цього дня він перебував у СІЗО, в цілому не спростовує факту проведення експертизи з його участю, оскільки зі змісту висновку вказаної експертизи вбачається, що сам акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 460 дійсно було складено 11 червня 2004 року, проте у ньому не зазначено про період проведення такої експертизи та огляду ОСОБА_5 , при тому що останній у суді під час розгляду справи не зазначав про те, що експертиза з ним не проводилась, а у протоколі ознайомлення з висновком експертизи від 22 липня 2004 року стоїть підпис ОСОБА_5 .
Посилання захисників на те, що допит свідка ОСОБА_15 від 14 травня 2004 року в прокуратурі Кобеляцького району проводився без її участі, оскільки вона в цей час була присутня на заняттях, а тому до протоколу внесено інформацію, щодо негативної характеристики ОСОБА_5 , не відповідає дійсності і також в цілому не спростовує висновків суду про агресивність поведінки ОСОБА_5 , оскільки, крім зазначених показань свідка ОСОБА_15 , суд дійшов такого висновку, в тому числі, і з врахуванням зазначених даних про особу обвинуваченого, які було викладено в довідці-характеристиці за підписом сільського голови (т. 2, а.с. 189).
Доводи у касаційній скарзі про те, що 11 травня 2004 року з 13:00 по 13:30 в м. Кобеляки прокурор ОСОБА_16 за участю понятих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 та у присутності експерта ОСОБА_19 відібрав (одержав) зразки волосся та зрізи нігтів у загиблої ОСОБА_10 і підозрюваного ОСОБА_12 та згідно з висновком № 122 слідчий ОСОБА_14 у присутності експерта ОСОБА_19 13 травня 2004 року відібрав у підозрюваного ОСОБА_12 зразки волосся з п`яти частин голови і піднігтьовий вміст, тоді як з копій листів Кобеляцького РВ УМВС вбачається, що 13 травня 2004 року ОСОБА_12 доставляли до судово-медичного експерта, а 11 травня 2004 року його нікуди не доставляли, жодним чином не спростовують правильності висновків суду, оскільки протоколу виїмки від 11 травня 2004 року (т. 1, а.с. 129) та акта судово-медичного дослідження (обстеження) № 122 (т. 1, а.с. 28) не покладено в основу вироку як доказів вчинення злочину.

Посилаючись у касаційній скарзі на те, що під час судового розгляду Апеляційний суд Полтавської області не допитав свідків у справі ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , судового експерта ОСОБА_19 , працівників міліції ОСОБА_14 і ОСОБА_16 та не оголосив і не дослідив схему до протоколу огляду місця події, показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , а також на те, що правоохоронними органами не було встановлено місцезнаходження одягу та нижньої білизни ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не було знайдено металевого прута, а потерпіла ОСОБА_11 вказала на знайдений в іншому місці металевий прут як на дуже схожий, захисники не зазначили, яким чином вказане могло суттєво вплинути на доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій, при тому що на нього як на винуватця вчинення злочину прямо вказала потерпіла, яка вижила, і сам ОСОБА_25 під час надання показань у суді фактично не заперечував свого перебування на місці вчинення злочину, заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень та статевого акту з ОСОБА_10 .

Крім цього, зі змісту касаційної скарги не зрозуміло, яким чином потерпіла ОСОБА_11 вдалася до обману при тому, що, оглядаючи наданий металевий прут, вона лише зазначила про те, що він дуже схожий.
Посилання захисників на те, що:
- на експертизу №238-МК (експерт ОСОБА_26 ) слідчий ОСОБА_27 надав металевий прут, який було вилучено під час обшуку 20 травня 2004 року, але під час проведення цієї експертизи було з`ясовано, що надано було інший металевий прут завдовжки 31,5 см і діаметром 1,2 см і що сумнівно, що саме ним завдавалися удари;
- у судовому засіданні не досліджувалися зазначені різні металеві прути, учасникам процесу на огляд вони не надавались, а металевий прут завдовжки 31,5 см ні обвинуваченому, ні потерпілій ОСОБА_11 на огляд (впізнання) не пред`являвся, не було викликано в судове засідання експерта ОСОБА_28 , слідчих ОСОБА_14 і ОСОБА_27 , понятих ОСОБА_29 і ОСОБА_30 ,
не заслуговують на увагу, оскільки зазначену експертизу металевого прута не покладено в основу вироку. Водночас, хоча металевий прут і не був предметом дослідження в суді під час розгляду справи, проте це не спростовує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, зазначених у вироку, оскільки про завдання 5 ударів металевим прутом по голові ОСОБА_10 сам ОСОБА_5 зазначив під час відтворення обстановки та обставин події злочину (т. 1, а.с. 36-57), про це зазначала і потерпіла ОСОБА_11 . Крім того, відповідно до висновку криміналістичної експертизи від 12 липня 2004 року № 205-МК на фрагменті шкіри із скроневої ділянки голови трупа загиблої ОСОБА_10 міститься рана, яка утворилася від дії тупого предмета, що має маючого видовжену форму, та в якій виявлено нашарування сполук заліза у вигляді загального забруднення, що і було враховано судом при винесенні вироку.
Доводи захисників про те, що ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду справи не було з`ясовано, кому належить шнурівка і чому особисто ОСОБА_11 було знайдено один фрагмент шнурівки темно-синього кольору завдовжки 15 см, а на експертизу було надано інші фрагменти шнурівок: спочатку шнурівка чорного кольору завдовжки 16,4 см (експертизи № 165, № 166), а потім два фрагменти шнурівки чорного кольору завдовжки 9,5 см та 7 см відповідно (експертиза № 75), є безпідставними, оскільки зі змісту протоколу відтворення обстановки та обставин події від 11 травня 2004 року з участю потерпілої ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 71-75) вбачається, що під час його проведення було виявлено та вилучено фрагмент мотузки чорного кольору (без зазначення її довжини). В основу вироку було покладено лише експертизу шнурівки чорного кольору 16,4 см (т. 2, а.с. 67-71) (експертизи № 165, № 166). Експертиза за № 75 не була предметом дослідження в суді та не покладена в основу вироку. Крім того, з її змісту вбачається, що надані на дослідження два фрагменти шнурків не є складовою частиною речей, наданих на експертизу.
Разом з цим, посилаючись на те, що в судовому засіданні речові докази зазначені шнурівки різної довжини не досліджувалися, учасникам процесу на огляд не надавалися, в судове засідання експерти ОСОБА_31 і ОСОБА_26 не викликалися, ОСОБА_11 і ОСОБА_25 з цього приводу не допитувалися, сторона захисту не зазначила, яким чином за встановлених судом обставин це вплинуло чи могло вплинути на законність судового рішення.

Доводи захисників про те, що не було викликано свідка ОСОБА_15 , яка підтверджує, що ОСОБА_5 був одягнений у ніч з 8 на 9 травня 2004 року у шкіряну куртку коричневого кольору, тоді як на експертизу було надано куртку чорного кольору, яка не має відношення до справи і не підходить ОСОБА_5 за розміром, спростовуються протоколом особистого огляду ОСОБА_5 від 10 травня 2004 року (т. 1, а.с. 19), з якого вбачається, що останній був одягнутий у чоловічу куртку чорного кольору зі шкірозамінника, 50-52 розміру, яку було вилучено та приєднано як речовий доказ і на якій згідно з висновком експерта від 22 жовтня 2004 року № 248 (т. 2, а.с. 117-121) домішки крові потерпілих ОСОБА_32 та ОСОБА_11 не виключаються.

Висновків експертизи № 73 не було покладено в основу вироку, і стороною захисту не зазначено, у зв`язку з чим вона дійшла висновку, що для проведення цієї експертизи надавалась інша куртка та яким чином за наявності вищезазначених доказів її доводи в цій частині спростовують правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_5 . З урахуванням наведеного доводи сторони захисту про те, що згідно з експертизою № 73 надано іншу куртку, яка відрізняється від тієї, що надавалася на експертизу № 248, в судове засідання не викликалися для допиту експерти ОСОБА_31 і ОСОБА_26 , свідок ОСОБА_15 , слідчі, з приводу цих курток ОСОБА_25 та ОСОБА_11 не допитувалися, для впізнання ОСОБА_5 та потерпілій ОСОБА_11 ці куртки не пред`являлися, не заслуговують на увагу.
При тому, що при постановленні вироку:
- висновку судово-імунологічної експертизи № 402 не було покладено в його основу;
- було враховано висновки судово-цитологічної експертизи № 165, № 166 від 27 липня 2004 року про те, що на вилученому фрагменті мотузки виявлено кров, яка походить від потерпілої ОСОБА_11 ; жодних даних про наявність крові та шкіри ОСОБА_5 в піднігтьовому вмісті потерпілої ОСОБА_10 не отримано;
- було враховано висновки судово-цитологічної експертизи № 248 про те, що виявлена кров над клапаном верхнього кармана куртки та на відстані 4 см від плечового шва може походити від домішків крові ОСОБА_11 чи ОСОБА_10 , групова належність крові у яких однакова,
стороною захисту не вказано, яким чином зазначення в судово-імунологічних експертизах та судово-цитологічних експертизах № 402, № 165, № 166, № 248 групи крові ОСОБА_5 як 4 (AB) позитивна замість групи 2 (А) позитивна вплинуло на доведеність чи на спростування доведеності вини ОСОБА_5 .

Зі змісту положень, передбачених частинами 1, 5, 6 ст.16-1 КПК 1960 року, вбачається, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності. Прокурор, підсудний, його захисник чи законний представник, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та їх представники беруть участь у судовому засіданні як сторони і користуються рівними правами та свободою у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих ним прав.
Посилаючись на зміст копій листів за підписами начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області за 2006 рік, начальника Козельщинського РВ за 2005 рік, начальника Полтавської УВП №23 від 28 березня та 18 серпня 2017 року, захисники у касаційній скарзі зазначають про те, що:
- протоколи допиту ОСОБА_5 як підозрюваного та обвинуваченого від 10 травня, 20 травня, 13 жовтня 2004 року, протоколи додаткового допиту обвинуваченого від 21 липня 2004 року, протокол слідчої дії від 21 липня 2004 року щодо пред`явлення ОСОБА_5 для впізнання металевого прута;
- протоколи ознайомлення ОСОБА_12 із висновком судово-цитологічної експертизи від 22 жовтня 2004 року №248, ознайомлення із матеріалами кримінальної справи, оголошення постанови від 22 жовтня 2004 року про допуск до кримінальної справи громадських захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_33 ;

- оголошення 20 вересня 2004 року ОСОБА_5 про те, що було призначено судово-цитологічну експертизу щодо його куртки, ознайомлення ОСОБА_12 із правами обвинуваченого та з постановою від 13 жовтня 2004 року про пред`явлення обвинувачення;

- протокол про пред`явлення ОСОБА_5 обвинувачення від 20 травня 2004 року в приміщенні Кобиляцького РВ УМВС;
- ознайомлення ОСОБА_12 з висновком психологічної експертизи (акт № 460);

- протокол оголошення 6 вересня 2004 року ОСОБА_34 , що потерпілій ОСОБА_11 було призначено психолого-психіатричну експертизу,
є підробленими, оскільки в деяких з них наявна невідповідність у зазначенні місць проведення слідчих дій, а на час проведення деяких процесуальних дій слідчий або його захисники не мали з ОСОБА_5 в ті дні зустрічей, на думку суду, не є переконливими та такими, що можуть спростовувати правильність висновків суду, з огляду на таке.
Так, після затримання 10 травня 2004 року ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочину постановою слідчого прокуратури Кобеляцького району останньому було призначено захисника адвоката ОСОБА_35 (т. 1, а.с. 31).
12 травня 2004 року у зв`язку з відмовою ОСОБА_5 від захисника ОСОБА_35 та бажанням мати для захисту своїх прав нового захисника адвоката ОСОБА_36 постановою слідчого прокуратури (т. 1, а.с. 94) було відсторонено від участі у кримінальній справі захисника ОСОБА_35 та допущено для участі у справі захисника адвоката ОСОБА_36 , яка і брала участь у справі під час проведення досудового розслідування.
Крім цього, постановою слідчого прокуратури від 22 жовтня 2004 року (т. 2, а.с. 159) до участі у справі як захисників було допущено батьків обвинуваченого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 КПК 1960 року під час попереднього розгляду справи з`ясовуються питання, в тому числі, і про те, чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справу не може бути призначено до судового розгляду.
Зі змісту п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» вбачається, що кримінальна справа у будь-якому разі не може бути призначена до судового розгляду, якщо при провадженні дізнання чи досудового слідства було порушено право обвинуваченого на захист.
Проте, як убачається зі змісту матеріалів кримінальної справи, ні під час проведення попереднього розгляду кримінальної справи, ні під час розгляду справи по суті у 2005 році в Апеляційному суді Полтавської області безпосередні учасники зазначених процесуальних дій ОСОБА_5 , його захисники (батьки) ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , професійний адвокат ОСОБА_36 , яка була залучена до участі у справі саме за клопотанням самого ОСОБА_5 , не робили жодних заяв щодо порушень права на захист ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю змісту процесуальних документів, складених під час досудового слідства, фактичним обставинам проведення відповідних слідчих дій та не заявляли про те, що такі процесуальні дії з їх участю у зазначені дати не проводились.
При поданні касаційних скарг у 2005 році сам ОСОБА_5 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про порушення права на захист на зазначених підставах не вказували, і такі доводи не були предметом перегляду Верховного Суду України у 2005 році (т. 5 а.с. 227-229). У первинній касаційній скарзі захисники просили змінити вирок в частині призначеного покарання, а саме замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
У зв`язку з тим, що касаційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від 6 липня 2005 року (т. 4, а.с. 238-250) не було розглянуто 27 жовтня 2005 року, Апеляційний суд Полтавської області листом від 4 квітня 2018 року (т. 7, а.с. 103) направив кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 з касаційною скаргою захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .
На підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 21 червня 2017 року ОСОБА_5 було призначено захисника ОСОБА_6 (т. 7, а.с. 8).
3 травня 2018 року, майже через 13 років після вказаних подій, захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_7 внесли зміни та доповнення у касаційну скаргу, вказавши про вищезазначені порушення права на захист ОСОБА_5 у зв`язку з підробленням процесуальних документів, однак надавши на підтвердження цих обставин лише копії ніким не завірених довідок.
Проте, зі змісту оригіналів протоколів пред`явлення обвинуваченому і його захисникам ОСОБА_36 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 матеріалів справи від 22 жовтня 2004 року (т. 2, а.с. 202-203-204) вбачається, що ними особисто зроблено записи про те, що вони у відповідні дати ознайомилися в повному обсязі без обмежень у часі з матеріалами кримінальної справи, відеозаписом слідчої дії відтворення обстановки та обставин події, про що свідчать їх підписи у протоколах. За таких обставин пояснення ОСОБА_5 в судовому засідання про те, що його не ознайомлювали з матеріалами кримінальної справи спростовуються зазначеними оригіналами процесуальних документів, які складені в тому числі і за його підписами.
Факт проведення вказаних процесуальних дій та факт наявності підписів цих осіб у зазначених процесуальних документах не оскаржувалися та не заперечувалися засудженим ОСОБА_5 та не оскаржуються і не заперечуються самими захисниками (батьками ОСОБА_5 ), що не узгоджується з відомостями, зазначеними в копіях довідок, наданими на підтвердження змінених доводів у касаційній скарзі.
За таких обставин посилання сторони захисту на копії ніким не завірених листів Кобеляцького РВ та державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23» в цілому не спростовує факту проведення зазначених слідчих дій, що підтверджується оригіналами відповідних протоколів.
З урахуванням зазначеного доводи сторони захисту про невідповідність місця проведення деяких слідчих дій в цілому не спростовує факту їх проведення, при тому що частина процесуальних документів складалася на вже заготовлених бланках з зазначеним місцем їх складання, проте учасники процесуальних дій (сам ОСОБА_5 , його захисник, яка є професійним адвокатом, та захисники, які є його батьками) з цього приводу не робили жодних зауважень.
Крім цього, протоколів допиту ОСОБА_5 як підозрюваного та обвинуваченого не було покладено в основу вироку. Висновки суду про його винуватість обґрунтовувалися лише на тих показаннях ОСОБА_5 , які суд безпосередньо сприймав під час розгляду справи та у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, в тому числі з урахуванням показань потерпілої, яка вижила та в суді прямо вказала на винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, у суді під час її розгляду ОСОБА_5 було роз`яснено обвинувачення, права підсудного, в тому числі надано можливість захищати свої права. У суді були присутні його захисники, сторона захисту не була позбавлена можливості висловлювати свою думку щодо наданих стороною обвинувачення доказів і результатів проведених експертиз та відповідно до статей 263, 312 КПК 1960 року заявляти клопотання, зокрема, і щодо призначення експертиз або проведення додаткової чи повторної експертизи. З огляду на зазначене вимоги у касаційній скарзі стосовно скасування вироку Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року щодо ОСОБА_5 та направлення справи на нове розслідування до прокуратури Полтавської області у зв`язку з порушенням права на захист на цих підставах, на думку Суду, є необґрунтованими.

Пояснення ОСОБА_5 під час судового засідання суду касаційної інстанції про те, що він не був ознайомлений з постановою про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників міліції та не знав, що з цього приводу проводилась перевірка, спростовується змістом касаційної скарги, поданої ним 30 червня 2005 року (т. 3, а.с. 272-285). Крім цього, у вказаній касаційній скарзі ОСОБА_5 , просив в змінити вирок в частині перекваліфікації його дій та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, зазначаючи при цьому, що він частково визнавав і визнає свою вину в тому, що спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких і вважає, що її смерть могла наступити від завданих тілесних ушкоджень; визнає свою вину в тому, що спричинив ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження, у чому щиро розкаюється; батьки частково відшкодували матеріальну шкоду потерпілим, він вибачився перед потерпілими; слідчий ОСОБА_27 проводив слідство відповідно до закону;.

Пояснення ОСОБА_5 під час розгляду даної кримінальної справи в суді касаційної інстанції про те, що адвокат ОСОБА_36 порушила його право на захист, так як під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції радила йому визнавати вину, оскільки за таких обставин йому можуть призначити не таке суворе покарання, не підтверджуються змістом його касаційних скарг та доповненнями до них, оскільки самостійно подаючи касаційні скарги та доповнення ОСОБА_5 не зазначав про порушення його права з цих підстав. Крім цього у своїх скаргах та доповненнях до них ОСОБА_5 також не вказував про наявність тих обставин, які більше ніж через 13 років були покладені в основу зміненої касаційної скарги його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Посилання ОСОБА_5 в суді на те, що його не ознайомлювали з матеріалами кримінальної справи, спростовуються змістом його розписки від 31 травня 2005 року (т.3, а.с. 164), в якій він особисто зазначив, що ознайомився з матеріалами справи в повному обсязі без обмеження у часі в присутності адвоката ОСОБА_36 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Водночас відповідно до ст. 21 КПК 1960 року підозрюваному, обвинуваченому і підсудному забезпечується право на захист. Особа, яка проводить дізнання, слідчий, прокурор, суддя і суд зобов`язані до першого допиту підозрюваного, обвинуваченого і підсудного роз`ясняти їм право мати захисника і скласти про це протокол, а також надати підозрюваному, обвинуваченому і підсудному можливість захищатися встановленими законом засобами від пред`явленого обвинувачення та забезпечити охорону їх особистих і майнових прав.
Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини, а саме на Рішення у справі «Кулик проти України», в якому зазначено про те, що первинні докази, відібрані на початку досудового слідства у підозрюваного за відсутності захисника, не можуть братися до уваги та в подальшому впливати на розвиток кримінального розгляду щодо особи, на думку Суду, заслуговують на увагу.
З урахуванням зазначеного доводи у касаційній скарзі про те, що суд у своєму рішенні безпідставно послався на явку з повинною ОСОБА_12 від 9 травня 2004 року (т. 1, а.с. 14 -15), тоді як права підозрюваного на захист були роз`яснені ОСОБА_34 лише наступного дня, тобто 10 травня 2004 року, на думку Суду, є обґрунтованими, та у зв`язку з тим, що зазначений доказ був отриманий без роз`яснення ОСОБА_5 права на захист, зазначене є порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.2 ст. 370, п.1 ч.1, ч.3 ст. 398, п.4 ч.1 ст. 396 КПК 1960 року є підставою для зміни вироку Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року шляхом виключення з мотивувальної частини цього вироку посилання на явку з повинною ОСОБА_12 від 9 травня 2004 року як на доказ.

При цьому доводи у касаційній скарзі про те, що до появи в справі явки з повинною ОСОБА_12 не було та немає жодного документа, доказу, повідомлення, будь-чого, що вказувало б на причетність до інкримінованих злочинів саме автора явки з повинною, спростовуються врахованими судом показаннями законного представника неповнолітньої ОСОБА_11 ОСОБА_37 , яка пояснила суду, що 9 травня 2004 року близько 07:00 онука з допомогою сусідки прийшла додому з тілесними ушкодженнями на голові, в мокрому та пошкодженому одязі, на якому містилася ряска, і вона в деталях розповіла працівникам міліції та потерпілій ОСОБА_9 про злочинні дії ОСОБА_5 . Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що завдяки поясненням ОСОБА_11 цього ж дня було затримано ОСОБА_5 .

Зі змісту п.3 ч.2 ст. 370 КПК убачається, що вирок (постанову) в усякому разі належить скасувати, якщо порушено право обвинуваченого на захист.
У ч. 1 ст. 43 КПК передбачено, що обвинуваченим є особа, щодо якої в установленому цим Кодексом порядку винесено постанову про притягнення як обвинуваченого.
Проте на час відібрання явки з повинною, станом на 9 травня 2004 року, ОСОБА_25 ще не мав статусу обвинуваченого, у зв`язку з чим посилання у касаційній скарзі на положення п. 3 ч. 2 ст. 370 КПК як на безумовну підставу для скасування вироку на вищезазначеній підставі є необґрунтованими.З урахуванням наведеного касаційна скарга захисників підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.
Стаття 370 КПК 1960 року визначає істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону. Відповідно до ч. 1 цієї статті істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.
При визначенні наявності таких порушень, зокрема, має враховуватися практика Європейського суду з прав людини, який у Рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» вказав про те, що потребує поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона кримінального провадження не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини. Отже, визначаючи наявність підстав для скасування судового рішення, необхідним є забезпечення, наскільки це можливо, справедливої рівноваги між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, сам ОСОБА_5 , частково визнаючи свою вину, у своїх показаннях, які сприймалися судом безпосередньо, не заперечував факту свого перебування в ніч на 9 травня 2004 року на місці вчинення злочину, не заперечував заподіяння ОСОБА_11 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та факту статевого акту з останньою.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні прямо вказала на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила злочини за обставин, зазначених у вироку. Її показання узгоджуються з іншими добутими у справі доказами, яким судом при постановленні вироку було надано належну оцінку.
Як свідчать матеріали справи, у потерпілої ОСОБА_11 не було підстав для обмови ОСОБА_5 . Вона під час досудового слідства і в суді неодноразово давала ті показання, якими суд обґрунтував свої висновки, в тому числі й під час відтворення обстановки та обставин події, а також під час проведення такої слідчої дії, як впізнання. У справі не встановлено таких даних, які б свідчили про одержання цих показань обманним чи будь-яким іншим протиправним способом. З урахуванням наведеного суд правильно обґрунтував свої висновки у вироку показаннями потерпілої, визнавши їх достовірними, такими, що відповідають матеріалам справи.
Показання потерпілої ОСОБА_11 повністю відповідають іншим доказам, які суд дослідив у судовому засіданні. Вони підтверджуються: показаннями самого засудженого ОСОБА_38 , який не заперечував факту вступу в статеві зносини з потерплою ОСОБА_10 , побиття останньої та ОСОБА_11 ; показаннями цілого ряду вказаних у вироку свідків про те, що на ОСОБА_38 як на особу, яка вчинила вказані у вироку злочини щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказала остання відразу ж, коли з`явилася додому після вчинених щодо неї та ОСОБА_10 злочинів; висновками численних експертиз, в тому числі й судово-медичних про характер і локалізацію заподіяних потерпілим тілесних ушкоджень та їх тяжкість, а також про причини смерті потерпілої ОСОБА_10 , що в деталях узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_11 ; матеріалами огляду місця події про те, що на місці вчинення ОСОБА_39 злочинів було виявлено мотузку зі слідами крові, яка за висновком цитологічної експертизи походить від потерпілої ОСОБА_11 , а за висновком судово-медичної експертизи на шиї останньої виявлено странгуляційну борозну, а отже показання ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_40 , намагаючись позбавити життя, душив її мотузкою, є правдивими; даними цитологічної експертизи про те, що на належній ОСОБА_41 куртці виявлено кров людини, яка може походити від домішків крові ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , групова належність крові у яких однакова; матеріалами огляду місця події та виявлення речових доказів, а також даними протоколів інших слідчих дій.
Давши цим та іншим вказаним у вироку доказам оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_5 зґвалтував потерпілу ОСОБА_10 і позбавив її життя, а також намагався позбавити життя ОСОБА_11 з метою приховати вчинені ним злочини щодо потерпілої ОСОБА_10 .
Зі змісту п. 78 Рішення Європейського суду з прав людини від 16 лютого 2017 року у справі «Артур Пархоменко проти України» вбачається, що при розгляді справи в цілому з метою оцінки впливу процесуальних недоліків на досудовому етапі на загальну справедливість кримінального провадження, за необхідності слід враховувати такий невичерпний перелік факторів, який випливає з практики Суду:
(a) Чи був заявник особливо вразливим, наприклад, через вік чи розумову здатність.
(b) Правові рамки, що регулюють досудове провадження, та прийнятність доказів під час судового розгляду, а також чи була вона виконана; коли застосовується правило виключення, особливо малоймовірно, що провадження в цілому буде вважатися несправедливим.
(c) Чи мав заявник можливість оскаржити автентичність доказів і виступати проти його використання.
(d) Якість доказів чи обставини, за яких вони були отримані, ставлять під сумнів їх надійність та точність, беручи до уваги ступінь і характер будь-якого примусу.
(e) Якщо докази були отримані незаконно, незаконність, про яку йдеться, і, якщо вона випливає з порушення іншої статті Конвенції, характер виявленого порушення.
(f) У випадку заяви, характер заяви та чи він був негайно відкликаний або змінений.
(g) Використання доказів, зокрема, чи складали вони невід`ємну або значну частину доказів, на яких ґрунтувалася засудження, а також силу інших доказів у справі.
(h) Чи оцінювання вини було здійснене професійними суддями або присяжними, а у випадку останнього змістом будь-яких наказів присяжних.
(i) Вагомість суспільних інтересів у розслідуванні та покаранні за конкретне порушення
(j) інші відповідні процесуальні гарантії, передбачені національним законодавством та практикою.
Зокрема, з урахуванням вищезазначеного, у цій кримінальній справі Суд бере до уваги, що:
- відсутні фактори, які б вказували на те, що ОСОБА_5 був особливо вразливим під час проведення досудового розслідування чи був позбавлений можливості отримувати реальну правову допомогу від безпосередньо обраних ним захисників;
- з наданих матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_5 , маючи трьох захисників, був позбавлений можливості під час розгляду справи по суті чи перегляду його скарги оспорювати достовірність доказів або що його можливість в цій частині була обмеженою;
- немає жодних ознак, які б могли свідчити про порушення права на захист при оцінці якості доказів, які суд сприймав безпосередньо та які було покладено в основу вироку;
- докази у справі були оцінені та оцінюються професійними суддями;
- сила доказів, які суд сприймав безпосередньо, показання самого ОСОБА_5 та показання потерпілої, яка вижила, з урахуванням інших доказів, що в цілому узгоджуються між собою, є суттєвою;
- громадський інтерес у переслідуванні злочину, в якому обвинувачено ОСОБА_5 , а саме у зґвалтуванні неповнолітньої ОСОБА_10 , що спричинило особливо тяжкі наслідки, та умисному вбивстві останньої з особливою жорстокістю, поєднаному із зґвалтуванням, а також у замаху на вбивство двох осіб, в тому числі і ОСОБА_11 , за обтяжуючих обставин, є сильним.
У Рішенні від 2 березня 2017 року у справі «Мороз проти України» ЄСПЛ зазначив, що тест на оцінку сумісності обмеження доступу до адвоката з правом на справедливий суд складається з двох етапів. На першому етапі Суд повинен оцінити, чи існували переконливі причини для обмеження. На другому етапі він повинен оцінювати упередження, спричинені правам захисту, обмеженням у даному випадку. Іншими словами, Суд повинен вивчити вплив обмеження на загальну справедливість провадження та вирішити, чи справи в цілому були справедливими.
Водночас, посилаючись у своїй зміненій касаційній скарзі на порушення права на захист обвинуваченого під час досудового розслідування, захисники обмежилися загальними фразами про таке порушення за наявності встановлених судом обставин щодо причетності ОСОБА_5 до вчинених злочинів, не зазначили, якої саме шкоди було завдано загальній справедливості судового розгляду.
Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що порушення вимог кримінально-процесуального закону, на які посилаються у касаційній скарзі захисники, з урахуванням здобутих у справі доказів не є тими істотними порушеннями, які б в цілому вплинули на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчинених ним злочинах, правильність кваліфікації його дій, відповідність вимогам закону призначеного йому покарання і перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.
З огляду на зазначене відсутні підстави для висновку про те, що в обставинах цієї справи було порушено загальну справедливість цього розгляду.
Що стосується доводів у касаційній скарзі про те, що у справі відсутні докази, які свідчили б про умисел ОСОБА_5 вчинити вбивство з особливою жорстокістю та про те, що, позбавляючи життя ОСОБА_10 , він не заподіяв їй особливих мук і страждань, то вони, на думку Суду, також є безпідставними.
Так, зазначеним обставинам суд апеляційної інстанції при постановленні вироку надав належну оцінку. При цьому в основу вироку було покладено висновки судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_10 від 10 травня 2004 року № 48 та від 13 квітня 2005 року № 79, з яких убачається, що на тілі потерпілої виявлено 28 зовнішніх тілесних ушкоджень, в тому числі 9 забитих ран голови, 5 з яких з переломами кісток черепа, крововиливи під тверду і м`яку мозкові оболонки мозку, забій головного мозку, масивні крововиливи у волосяну частину голови, крововилив в слизову оболонку правого ока, крововиливи у слизові оболонки верхньої та нижньої губ, закритий перелом 3-го пальця лівої кисті, 16 синців з набряком м`яких тканин, у тому числі на віках правого ока з переходом на щелепну ділянку, в надбровній ділянці зліва, на лівій вушній раковині, на тильній поверхні правої кисті, на лівому передпліччі, на боковій поверхні грудної клітки зліва, на зовнішній поверхні лівої гомілки, на правому стегні, на лівому колінному суглобі, на правій гомілці, синці із саднами на їх тлі, на переніссі, на лівій щоці, на підборідді зліва, на лівій кисті, на 2-4 пальцях лівої кисті, на 4-5 пальцях правої кисті, садна на передній поверхні грудної клітки, які виникли від дії тупих предметів і не виключено, що саме 9 травня 2004 року, та у своїй сукупності стосовно живої людини відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для її життя та здоров`я.
Смерть ОСОБА_10 настала в результаті відкритої тупої травми голови з пасивними крововиливами в оболонки головного мозку, переломами кісток склепіння і основи черепа, від забою головного мозку.
Згідно з висновками судово-медичного експерта, множинні синці і садна на трупі ОСОБА_10 свідчать про боротьбу, перелом 3-го пальця лівої кисті міг виникнути під час самозахисту, закривання від ударів, а ушкодження в ділянці зовнішніх статевих органів виникли від насильницького введення в піхву потерпілої статевого члена. Всі виявлені у неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, а перед настанням смерті вона з урахуванням локалізації тілесних ушкоджень могла відчувати нестерпний біль.
Крім цього, доводи, наведені в касаційній скарзі в цій частині, вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції. В ухвалі Верховного Суду України від 27 жовтня 2005 року у зазначеній кримінальній справі було враховано, що, досліджуючи об`єктивну сторону вчиненого засудженим ОСОБА_5 вказаного злочину щодо потерпілої ОСОБА_10 , суд, як правильно вказано у вироку, врахував не тільки численність заподіяних їй тілесних ушкоджень, але й їх тяжкість і локалізацію, а також те, що винний протягом тривалого часу завдавав ударів потерпілій в різні частини тіла, внаслідок чого вона відчувала особливі страждання. Ретельний аналіз зазначених обставин дав суду підстави зробити обґрунтований висновок про те, що ОСОБА_5 стосовно потерпілої діяв з особливою жорстокістю і усвідомлював це.
З такими висновками погоджується і колегія суддів. При цьому, беручи до уваги висновок експерта про те, що всі виявлені на трупі тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, а виявлені при експертизі трупа ушкодження у вигляд саден і синців на передпліччях і кистях рук, закритий перелом 3-го пальця лівої кисті, могли виникнути при закриванні від ударів, Суд вважає безпідставними доводи в касаційній скарзі захисників про те, що відкрита черепно-мозкова травма з переломами кісток черепу, масивними крововиливами під тверду і м`яку мозкові оболонки, забоєм головного мозку, від якої в короткий проміжок часу настала смерть ОСОБА_10 , мала місце саме після першого такого удару.
За таких обставин висновки експерта про наявність 28 зовнішніх тілесних ушкоджень, 9 з яких забиті рани голови, та про те, що виявлені на трупі тілесні ушкодження мають прижиттєвий характер, в результаті ударів тупим предметом по волосяній частині голови потерпіла могла відчувати нестерпний біль, перед настанням смерті, свідчать про правильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК як вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю.
Обставини вчинення злочину, про які зазначено в ухвалі Верховного Суду України від 16 лютого 2010 року, та на які є посилання в касаційній скарзі захисників, є відмінними від вищезазначених обставин, оскільки згідно з даними судово-медичної експертизи, в зазначеному в касаційній скарзі випадку причиною смерті особи стала тупа травма голови, що супроводжувалася ушкодженням кісток склепіння та основи черепа, розчавленням речовини головного мозку, яка могла утворитися від заподіяння одночасно чи в швидкій послідовності одне за одним не менше шести ударів молотком по голові.
Тому з урахуванням наведеного доводи в касаційній скарзі в цій частині не підлягають задоволенню.
Призначена ОСОБА_5 міра покарання у виді довічного позбавлення волі, з урахуванням обставин справи, кількості потерпілих та даних про особу засудженого, є справедливою, відповідає вимогам ст.65 КК і підстави для зміни вироку в цій частині відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись п. 11, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, статтями 394-396, 400-2 КПК 1960 року, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 9 червня 2005 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_12 від 9 травня 2004 року.
В іншій частині вирок залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3