провадження № 1-кп/631/6/19
справа № 631/1518/16-к
У Х В А Л А
І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю:
з боку сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_3
захисника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6
з боку сторони захисту:
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8

розглянувши і перевіривши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 2 Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2014 року під № 0000726, щодо вчинення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, та щодо вчинення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року за вхідним № 3123/17-вх відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2017 року було повернуто з Первомайського міськрайонного суду Харківської області до Нововодолазького районного суду Харківської області для розгляду складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2014 року під № 0000726, щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, що були зареєстровані за єдиним унікальним номером № 631/1518/16-к (провадження № 1-кп/631/105/17) й передані головуючому судді ОСОБА_9 .
Ухвалою головуючого судді ОСОБА_9 від 02 листопада 2017 року призначено підготовче засідання по справі.
Строк відрядження судді ОСОБА_9 закінчився 06.08.2018 року, кримінальне провадження по суті не розглянуто та до судового розгляду не призначалось.
Згідно розпорядження керівника апарату суду від 12 вересня 2018 року № 686 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 року, справу передано до розгляду судді ОСОБА_1 відповідно до вимог частини 11 статті 31 й частини 3 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвалою від 12 вересня 2018 року вказане кримінальне провадження було прийнято суддею ОСОБА_1 до свого провадження та враховуючи положення статті 23, частини 1 статті 319, статті 320 Кримінального процесуального кодексу України призначене підготовче судове засідання.
У підготовчі судові засідання, що були призначені неодноразово на 18.09.2018 року, на 24.10.2018 року, на 16.11.2018 року, на 07.12.2018 року, на 11.01.2019 року, 06.02.2019 року, 06.03.2019 року, 05.04.2019 року, 18.04.2019 року та 07.05.2019 року потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не з`являлись. Повідомлення про дату, час та місце розгляду справи були направлені відповідно до вимог статтей 134 137 Кримінального процесуального кодексу України. Усі судові виклики повертались на адресу суду з повідомленням про неможливість вручення поштового відправлення, незважаючи на те, що судові повістки надсилалися на адреси місця проживання учасників справи, що зазначені у обвинувальному акті. Крім того, підготовче судове засідання неодноразово відкладалося за клопотанням сторони обвинувачення адвоката потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 або неявки учасників справи.
Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив, що наразі фактичне місцезнаходження потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 невідоме та вважав за можливе розпочати підготовче судове засідання. Також прокурор доповів, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, направлений за підсудністю до Нововодолазького районного суду Харківської області, підстав для закриття чи зупинення провадження не має. У справі маються всі необхідні для розгляду у судовому засіданні матеріали, вважав за можливе призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, через канцелярію суду надали заяви за вхідним № 863/19-вх та № 864/19 вх від 06.02.2019 року відповідно до яких просили підготовче судове засідання по справі проводити без їх присутності, за участі їх представника адвоката ОСОБА_6 .
Адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав думку прокурора та не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 вкотре у підготовче судове засіданні не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду повернулися повідомлення засобів поштового зв`язку про неможливість вручення вказаним особам судових повісток.
Обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожний окремо у підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його не відповідності вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, на думку обвинувачених, в обвинувальному акті не міститься викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та належним чином сформульованого конкретного обвинувачення кожному обвинуваченому.
Прокурор та захисник потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні проти клопотання обвинувачених про повернення обвинувального акту заперечували, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим.
Так, прокурор відмітив, що зі змісту обвинувального акту можливо зробити висновок з чого складається суть обвинувачення. Крім того, прокурор зазначив, що при складанні обвинувального акту слідчий зробив посилання на висновок судової авто товарозначної експертизи, але помилково не зазначив розмір завданої шкоди та розмір витрат, понесених в результаті залучення експерта, що не є перепоною для призначення справи до судового розгляду, оскільки вищевказані неточності можуть бути встановлені під час судового слідства.
Адвокат ОСОБА_6 зазначив, що усі фактичні обставини злочину викладені у повному обсязі та відповідають складу інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та містять усі елементи, у тому числі сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, а тому підстав для повернення обвинувального акту не має.
Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт разом із реєстром матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (стаття 1 Кримінального процесуального кодексу України).
Частиною 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
При цьому, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 13 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).
При розгляді клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору тільки у разі, коли він не відповідає вимогам статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, яка містить імперативні приписи та містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
В свою чергу, пункт 5 частини 2 вказаної статті зазначеного кодифікованого закону України передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а згідно частини 1 статті 11 Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
При цьому, слід відмітити, що статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
У своїй сукупності вищенаведені норми права дають підстави вважати, що для виконання припису пункту 5 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України в частині викладення формулювання обвинувачення обвинувальний акт, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обов`язковому порядку окремо повинен містити короткий зміст обвинувачення, а саме твердження про те, що особа обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
При цьому формулювання обвинувачення повинно бути з безпосереднім викладом деталей вчинення злочину, а не загальних розмитих формулювань, а також містити конкретне визначення об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові та другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину.
Проте, зі змісту обвинувального акту, за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2014 року за № 0000726, щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, та щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, вбачається, що формулювання самого обвинувачення є не конкретним та не містить всіх передбачених законом вимог, встановлених частиною 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, в частині викладеного обвинувачення ОСОБА_7 об`єктивна сторона інкримінованого вказаній особі діяння містить визначення, що «…невстановлені слідство особи вирішили наздогнати ОСОБА_5 ….», «…невстановлені слідством особи, діючи умисно і узгоджено між собою….», «…. невстановлені слідством особи, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства….», «... вийшов ОСОБА_13 , який почав робити зауваження невстановленим слідством особам, щодо їх протиправних дій відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 ...», «в цей час невстановлена слідством особа, в групі з іншими невстановленими слідством особами, на невстановленому слідством автомобілі марки ВАЗ-2101 жовтого кольору…», «не встановлена слідством особа при невстановлених слідством обставинах, маючи умисел на знищення чужого майна…» тощо.
В частині викладення обвинувачення щодо ОСОБА_8 , яке прокурор вважає доведеним, об`єктивна сторона інкримінованих вказаній особі діянь містить аналогічні невстановлені слідством обставини об`єктивної сторони інкримінованого діяння, як і у попередньому випадку.
Таким чином, при формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачений акт містить опис конкретних дій саме невстановлених досудовим слідством осіб, які їх вчиняли. Зі змісту процесуального документу незрозумілим є їх ролі та ступень участі кожної особи у вчиненні кримінальних правопорушень.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» роз`яснено, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Натомість, обставини вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень злочинів, викладені сумбурно, непослідовно, місцями не конкретно, з розривом дій у часі та просторі, що є важким для сприйняття.
Також слід відмітити, що при формулюванні обвинувачення слідчий та прокурор зазначають, що в діях ОСОБА_7 «вбачаються ознаки» кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, а в діях ОСОБА_8 «вбачаються ознаки» кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України. При цьому, як вже зазначалося вище, обвинуваченням є саме твердження про вчинення певною особою діяння, а не гіпотетичним припущенням.
В даному випадку у обвинувальному акті викладно зміст підозри у вчиненні обвинуваченими вказаних злочинів, що ставить під сумнів доведеність їх винуватості на стадії досудового розслідування.
Без формулювання обвинувачення суд не може призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки відсутній предмет судового розгляду обвинувачення, а підозра не є предметом судового розгляду.
Імперативними приписами частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
А отже, викладення формулювання обвинувачення під час судового розгляду законом не передбачено. Під час судового розгляду прокурор може лише змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи (частина 2 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України).
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.
Детальне зазначення обставин пред`явленого обвинувачення забезпечується та гарантується на державному рівні, у площині розуміння статтей 20 та 42 Кримінального процесуального кодексу України, належне здійснення та використання обвинуваченим його невід`ємного процесуального права на захист від того обвинувачення, що йому пред`явлене.
Відсутність конкретизованого обвинувачення є також прямим порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (пункт 79 рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камінські проти Австрії» заява № 9783/82).
Також слід врахувати, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі по тексту Конвенція) необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пункті 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (пункт 52 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» заява № 25444/94; пункт 58 рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», заява № 23969/94, пункт 34 рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», заява № 42780/98).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» пункту 3 статі 6 Конвенції (пункт 54 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також пункт 47 рішення у справі «Даллос проти Угорщини»).
Підсумовуючи, слід зазначити, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, за своїм змістом не є тотожними поняттями, оскільки формулювання обвинувачення, хоча і повинно певною мірою дублювати фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме обставини, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), проте воно повинно бути сформульоване більш лаконічно, стисло, зрозуміло та, крім часу, місця, способу та інших обставин вчиненого кримінального правопорушення, містити в собі посилання на форму вини, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та інші обставини, які охоплюються складом конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Так само слід відмітити, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Тобто, дана правова норма, зобов`язує орган досудового розслідування не просто вказати будь-яку адресу проживання потерпілого, а достовірну, за якою останній дійсно проживає.
З обвинувального акту вбачається, що місцем проживання потерпілої ОСОБА_12 є АДРЕСА_1 , місцем проживання потерпілої ОСОБА_11 є АДРЕСА_2 , місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 є АДРЕСА_2 , проте вказані потерпілі жодного разу у судові засідання не з`явились.
Направлені судом на вказані в обвинувальному акті адреси місця проживання потерпілих судові повістки поверталися з УДППЗ «Укрпошта» без фактичного вручення відповідно до довідки ф-20 «адресат відсутній», «за закінченням терміну зберігання», «з інших причин».
У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що місце знаходження потерпілих на даний час невідоме. Тож, суд приходить до переконливого висновку, що у обвинувальному акті відсутні достовірні дані про місце проживання та знаходження потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а прокурором, не дивлячись на неодноразові відкладення підготовчого засідання, явка останніх у підготовче судове засідання не забезпечена.
Крім вищевикладеного, суд вважає за необхідне також звернути увагу на приписи пункту 7 та пункту 8 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).
Але, всупереч вказаним вимогам Закону обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 21 грудня 2014 року за № 0000726, визначені відомості взагалі не містить. Хоча, зі змісту обвинувального акту (а.с. 5) вбачаться, що на досудовому слідстві була проведена судова авто товарознавча експертиза.
Також слід зазначити, що приписами статті 293 Кримінального процесуального кодексу України передбачений певний порядок вручення копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, який є обов`язковим для виконання.
Так, вказана норма права гласить, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 2971 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
З обвинувального акту (а.с. 17) вбачається, що захисником підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час досудового розслідування був ОСОБА_14 , проте, в порушення вимог статті 293 Кримінального процесуального кодексу України, вбачається, що копія обвинувального акту разом із копією реєстру матеріалів досудового розслідування захиснику підозрюваних не вручалися (в матеріалах справи містяться лише розписки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про отримання відповідних копій).
Положеннями пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України передбачено право суду прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вислухавши учасників судового засідання та думку прокурора, враховуючи що вищезазначені недоліки свідчать про оформлення обвинувального акту, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2014 року під № 0000726 з недотриманням вимог пунктів, 3, 5, 7 та 8 частини 2 статті 291, статті 293 Кримінального процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що вказані обставини значно порушують право обвинувачених на захист та перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Тому обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами (розписками обвинувачених) підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 Кримінального процесуального кодексу України в продовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 55, 62 Конституції України, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві», статтею 1, пунктом 13 частини 1 статті 3, статтями 8, 9, 27, частиною 11 статті 31, частиною 3 статті 35, частиною 2 статті 110, статтями 134 138, 291, 293, 314-316, 369, 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2014 року під № 0000726, щодо вчинення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, та щодо вчинення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 296 Кримінального кодексу України, повернути прокурору для усунення виявлених судом недоліків та приведення його у відповідність вимогам закону.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Суддя: ОСОБА_1