Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 531/1158/18
Провадження № 1-кп/553/48/2019
В И Р О К
Іменем України

14.02.2019м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Максимівка, Карлівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, студента ПТУ №50 м. Карлівка, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.88 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1КК України, -

ВСТАНОВИВ :

27.04.2018 року, близько 22 год. обвинувачений ОСОБА_6 з гр.-ном ОСОБА_7 , який виявляючи ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості (олігофренія в вираженому ступені дебільності) з порушенням поведінки, що позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на час вчинення суспільно небезпечного діяння, підтверджується актом судово-психіатричного експерта №300 від 19.07.2018 року, проникли без відома власника на територію подвір`я домогосподарства ОСОБА_8 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з території подвір`я вчинив крадіжку металевих труб довжиною 2 м., діаметром 100 мм., в кількості 3 шт., завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1140 грн.
Такими своїми умисними протиправними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.
Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд без його участі, стосовно обрання виду та міри покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду.
Крім повного визнання вини, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України також підтверджується обставинами, встановленими в судовому засіданні, доказами, повністю дослідженими та перевіреними судом в процесі розгляду кримінального провадження:
- заявою потерпілого ОСОБА_8 від 29.04.2018 року (а.с.102);
- протоколом огляду місця події від 29.04.2018 року (а.с.103-104);
- протоколом огляду місця події від 18.05.2018 року (а.с. 106-107);
- висновком експерта №87/88 по визначенню вартості рухомого майна від 22.05.2018 року (а.с.110-111);
- постановою від 18.05.2018 року про визнання та долучення до справи речових доказів (а.с.108);
- зберігальною заявою ОСОБА_8 про отримання металевих труб довжиною 3 м. в кількості 3 шт. (а.с. 109);
- характеризуючими матеріалами на ОСОБА_6 : копією паспорта (а.с.112), вимогою про судимість (а.с.114), психолого-педагогічною характеристикою Варварівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Карлівського району, Полтавської обласної ради (а.с.115), характеристикою Максимівської сільської ради (а.с.116), відповіддю головного лікаря Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича (а.с.113), актом судово-психіатричного експерта №307 від 19.07.2018 р. стосовно ОСОБА_6 (а.с.117-124).
За таких обставин, в сукупності наведених доказів та їх аналізу суд вважає, що вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 та даючи оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за статтею 185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), які йому вірно інкриміновані стороною обвинувачення.
Аналізом безпосередньо досліджених та перевірених судом доказів у їх взаємозв`язку між собою, в ході розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисні дії направлені на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) потерпілого ОСОБА_8 за обставин, які викладені стороною обвинувачення. Дана сукупність доказів повністю підтверджує висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, які були встановлені в ході судового розгляду щодо часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України обвинуваченим ОСОБА_6 відповідно до ст. 91 КПК України. Сукупність досліджених доказів також узгоджується із показаннями даними в судовому засіданні самим обвинуваченим та із іншими матеріалами кримінального провадження, дослідженими та перевіреними судом в ході судового розгляду та підтверджують вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки) обвинуваченим ОСОБА_6 , а саме: протоколом огляду місця події від 29.04.2018 року (а.с.103-104); протоколом огляду місця події від 18.05.2018 року (а.с. 106-107); висновком експерта №87/88 по визначенню вартості рухомого майна від 22.05.2018 року (а.с.110-111); постановою від 18.05.2018 року про визнання та долучення до справи речових доказів (а.с.108); зберігальною заявою ОСОБА_8 про отримання металевих труб довжиною 3 м. в кількості 3 шт. (а.с. 109).
Вказані докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обгрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 185 ч.1 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений ним злочини.
Відповідно до ч.1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України», щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину передбаченого ст. 185 ч.1 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.
Оцінюючи всі докази за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».
З урахуванням викладеного, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись ст. 62 Конституції України, суд приходить до переконливого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.1 КК України є доведеною поза розумним сумнівом, що також узгоджується з положенням ст. 94 КПК України, та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.
Зважаючи на викладене, суд вважає правильною кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст.ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, те що ОСОБА_6 вчинив злочин, який не є тяжким, раніше не судимий, є неповнолітнім, характеризується посередньо, вину у вчиненні злочину визнав в повній мірі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що свідчить про те, що особа усвідомила характер своїх протиправних діянь, зробила для себе відповідні висновки, розкаюється у вчиненому, а тому беручи до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність тих які обтяжують покарання, зважаючи на позицію потерпілого по справі тависновку уповноваженого органу з питань пробації відповідно до якого виправлення особи можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів та соціальної реабілітації.

Відповідно до ст. 124 КПК України документальні підтвердження щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 369 -371, 373 та 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Речові докази - 3 металеві труби довжиною 2 м. кожна - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_8 як його власність.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1