Справа № 645/4478/14-к
Провадження № 1-кс/645/1246/19
УХВАЛА
Іменем України
07 травня 2019 року місто Харків
Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
За участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

Заявника ОСОБА_3

Представника заявника - адвоката ОСОБА_4

прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 в рамках матеріалів кримінального провадження № 0001529 від 29.04.2014 р., -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 року до Фрунзенського районного суду м. Харків надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 в рамках матеріалів кримінального провадження № 0001529 від 29.04.2014 р.
В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харків від 04.06.2014 року накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 . ОСОБА_3 вказав, що дане майно належить йому на підставі договору купівлі - продажу квартири від 31.05.20014 року посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_7 , зареєстрованого в реєстрі за № 594. Вважає, що на теперішній час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту бо кримінальне провадження було порушено за ч.1 ст. 358 КК України та взагалі не передбачає конфіскації майна засудженого. В ухвалі слідчого судді немає відомостей про докази, які вказували б на вчинення ним. кримінального правопорушення, на правові підстави для арешту належної йому квартири, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Крім того заявник вказав, що він є власником цього майна, володіє і користується ним впродовж п`яти років. Слідів, притаманних злочину, передбаченому ч.1 ст. 358 КК України, ця квартира на собі не має органом досудового розслідування вона не оглядалася і підстав стверджувати зворотне у орган з досудового розслідування немає.
ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання та скасувати арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить йому на підставі договору купівлі продажу, оскільки жодної слідчої дії щодо квартири за час розслідування не проведено, клопотання про накладення арешту є необґрунтованим. Також вказав, що про арешт майна дізнався в серпні 2014 року, з клопотанням раніше не звертався бо був юридично обізнаним та не знав, що він повинен був звертатися до суду. Крім того, в 2016 році слідчий обіцяв направити справу до суду де повинні були розглянути питання про скасування арешту з майна.
Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання про скасування арешту, просив його задовольнити. Крім того в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 добросовісний набувач майна та відносно нього не було вручено підозру, тому не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача,
Прокурор в судовому засіданні пояснив, що Немишлянським ВП ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001529 від 29.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Зазначена кваліфікація злочину була встановлена постановою про змін кваліфікації кримінального правопорушення від 10.06.2014 р., в зв*язку з заволодінням майном шляхом шахрайства та спричиненням збитків у великих розмірах. Крім того, зазначив, що всі необхідні слідчі дії до теперішнього часу не проведені, кримінальне провадження не закрито, а продовжується розслідування, а тому обставини, які були підставою для накладення арешту на квартиру не відпали, що свідчить про передчасність вимог про скасування арешту, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, матеріали у кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001529 від 29.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, встановив, що Немишлянським відділом поліції ГУ НП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні за № 0001529 від 29.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харків від 04.06.2014 року (справа № 645/4478/14; провадження № 1-кс/645/579/14) накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 .
Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харків від 04.06.2014 року (справа № 645/4478/14; провадження № 1-кс/645/579/14), квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є, відповідно до клопотання, знаряддям вчинення злочину, відомості про який внесено до ЄРДР за № 0001529, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та є речовим доказом, у зв`язку з чим підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, прийшовши до висновку про необхідність арешту майна, зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим слідчий суддя наклав арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 .
Як зазначено прокурором, на теперішній час всі слідчі дії по даному кримінальному провадженню не проведені, а тому обставини, які були підставою для накладення арешту на квартиру не відпали, що свідчить про передчасність вимог про скасування арешту.
Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Частина 10 статті 170 КПК України визначає що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно статті 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.02.1994р. (справа «Раймондо проти Італії», № скарги 12954/87) зазначив що приписи про накладення арешту носили обмежений характер.
До поданої заяви не додано жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, відсутні будь які відомості що можуть свідчити про необгрунтованість накладеного арешту або вибутті його з власності добросовісного набувача, отже відсутні правові підстави для задоволення заяви.
Крім того, заявником та його представником в обґрунтування вимог про скасування арешту зазначено, що обставини, які були підставою для накладення арешту відпали, слідчим з не проведено з арештованим майном жодної слідчої дії, а також вказали, що навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, а у разі якщо на майно вже накладено арешт ухвалою слідчого судді останнє повинно бути звільнено з під арешту
Однак, у судовому засіданні не були надані докази та інші документи, що в подальшому застосуванні арешту майна, а саме квартири, відпала потреба.
Крім того, згідно матеріалів у кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001529 від 29.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України постановою слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 від 10.06.2014 року було змінено кваліфікацію кримінального правопорушення по кримінальному провадженню № 0001529 зч. 1 ст. 358 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України, тому посилання заявника на неможливість накладення арешту за правовою кваліфікацією за ст. 358 ч. 1 КК України є необґрунтованім.

На теперішній час достатніх даних, що скасування арешту з вказаного майна не може негативно вплинути на хід досудового розслідування, слідчому судді не надано. Слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні тривають.
Отже, даних на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, до слідчого судді не надано, а тому на теперішній час слідчий суддя не вбачає підстав для скасування арешту.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 в рамках матеріалів кримінального провадження № 0001529 від 29.04.2014 р. - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1