ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №468/656/16-к
Провадження №1-кп/477/162/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Миколаїв

колегія Жовтневого районного суду Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 289 та частиною 2 статті 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

05 квітня 2019 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області, на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року про визначення підсудності, надійшов обвинувальний акт з додатками, передбаченими ч.4 ст. 291 КПК України, щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 289 та частиною 2 статті 187 КК України.

Ухвалою від 08 квітня 2019 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Потерпілий до підготовчого судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням провести засідання без його участі, проти призначення справи до судового розгляду не заперечував.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки строк заходу спливає 13 квітня 2019 року, але до того часу судове провадження завершене не може бути.

В обґрунтування клопотання вказував, що не перестали існувати ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, та які були підставою для обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: він може переховуватися від суду або ж вчинити інші злочини. На це вказує те, що він вчинено особливо тяжкі злочини, він не має постійних джерел для існування, вчинив злочини у даному кримінальному провадженні під час умовно-дострокового звільнення.

На обґрунтування цього зазначав, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, не має постійних джерел доходу, ніде не працює, що підтверджує вказані ризики і продовження їх існування.

ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання і обрати йому міру запобіжного заходу не пов`язану із позбавленням волі.

Інші учасники були такої ж думки.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши клопотання та обвинувальний акт з матеріалами провадження, колегія суддів встановила наступне та прийшла до такого висновку.

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту визначені у ст. 291 КПК України, в тому числі, згідно з ч. 2 цієї статті він повинен містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

В обвинувальному акті, що надійшов на розгляд суду, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В той же час, суд вважає, що прокурор не повністю дотримався вимог зазначеного закону з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

При надходженні обвинувального акту до суду він перевіряється судом у підготовчому судовому засіданні на відповідність положенням ч. 2 ст. 291 КПК України, в тому числі дотримання у ньому вимог, передбачених п. 5 цієї частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається із тексту обвинувального акту ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 2 ст. 187 КК України, а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування такого насильства, а також у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій.

Разом з тим, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 2 ст. 187 КК України, органом досудового слідства не зазначені фактичні обставини щодо способу та обставин його вчинення, конкретність дій кожного із обвинувачених, в тому числі щодо дій, які були небезпечними для життя та здоров`я потерпілого, та дій, щодо погроз їх застосування. Це не дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Фактично в обвинувальному акті вказані їх дії загальними фразами, але які конкретно дії кожен із них вчиняв не зазначено.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є одним із найважливіших елементів обвинувального акту, бо вірне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

В той же час, наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та Ворони фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, вчиненого кожним із обвинувачених.

На думку колегії суддів відсутність в обвинувальному акті конкретизації обвинувачення і відсутність відповідних зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду не дозволить суду перебрати на себе функції обвинувачення, у разі постановлення обвинувального вироку, оскільки це буде суперечити принципу змагальності.

На це звернув увагу і апеляційний суд Миколаївської області в своїй ухвалі від 05 квітня 2018 року, якою обвинувальний вирок в цій справі від 01 лютого 2017 року був скасований. А справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Так, судом апеляціної інстанції вказано, що Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Таким чином колегія суддів приходить до висновку про невідповідність вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тому він підлягає поверненню прокурору.

Що ж стосується клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає, що з часу обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризики, які слугували для обрання цієї найсуворішої міри запобіжного заходу, не зменшилися і не зникли.

В той же час, колегія вважає, що подальше тримання під вартою слід обмежити строком на 30 днів, що буде достатнім для вирішення питання подальшої долі кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 199, 314, 315, 331 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289 та ч. 2 ст. 187 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 30 днів - по 13 травня 2019 року включно.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, її оскарження або ж заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок у разі його оскарження.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2