Справа № 635/4387/18
Провадження № 1-кп/635/569/2019
УХВАЛА

18 березня 2019 року Харківський районний суд Харківської області в складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та

ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває дане кримінальне провадження.
У судовому засіданні в порядку частини третьої статті 331 КПК України вирішувалось питання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Прокурор Прокуратури Харківської області ОСОБА_5 в судовому засіданні вказував на доцільність продовження відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 2, 5 частиною першою статті 177 КПК України, їх вагомість не зменшилась, а разом з тим наявні підстави, що свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам, застосувавши до особи більш м`який запобіжний захід, на які вказують наступні обставини: дані про особи обвинувачених, які ніде не працюють, постійних доходів не мають; тяжкість покарання, яка передбачена санкцією частини першої статі 115 КК України, а саме, позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у скоєнні якого вони обвинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та просили обрати інший, не пов`язаний з триманням під вартою, запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою та просили обрати інший, не пов`язаний з триманням під вартою, запобіжний захід.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового засідання щодо доцільності продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , прийшла до наступного висновку.

У відповідності до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вимогами частини третьої статті 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до частини першої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 днів, тобто до 10 квітня 2018 року. В подальшому обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід було продовжено на підставі ухвал слідчих суддів, і в останнє згідно з ухвалою колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року застосування обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2019 року. Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 07 квітня 2019 року.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, ніде не працює, не має офіційних джерел заробітну не має. З огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, зокрема, обвинувачується останній, колегія суддів прийшла до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, визначені пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 177 КПК України: можливість переховування від суду, можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи з приведеного вище, вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Разом з тим, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, з огляну на все приведене вище, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено згідно статті 12 КК України до особливо тяжких злочинів, а санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.
Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , судова колегія виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, не втратили своєї вагомості і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкціями статей, які інкриміновані обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому колегія суддів приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Судом вирішувалося питання про можливість вжиття до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище ризиків та обставин виключає, на думку колегії суддів, застосування таких. Між тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Разом з тим, досліджуючи питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, строком на 60 днів, тобто до 10 квітня 2018 року. В подальшому обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід було продовжено на підставі ухвал слідчих суддів, і в останнє згідно з ухвалою колегії суддів Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року застосування обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2019 року. Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 07 квітня 2019 року.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги розумність сукупної тривалості перебування обвинуваченого під вартою та скарги на стан здоров`я, а також враховує особу обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та реєстрації, міцність соціальних зв`язків, відсутність у обвинуваченого судимостей.
В силу вимог частини четвертої статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відтак, беручи до уваги скарги обвинуваченого ОСОБА_6 на стан здоров`я та недоведеність прокурором тих обставин, що більш м`який запобіжний захід на сьогоднішній день не зможе запобігти виникненню ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 177 КПК України, а застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у свою чергу спрямоване на запобігання виникненню визначених вище ризиків, колегія суддів прийшла до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених статтею 194 КПК України, на даній стадії судового розгляду, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків, а також виправданим в умовах суттєвого погіршення стану здоров`я обвинуваченого.
У відповідності до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваного, обвинуваченого залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Як вбачається зі змісту положень параграфу 1 глави 18 КПК України, питання про застосування, зміну або продовження запобіжного заходу, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, судом вирішується виключно на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, обов`язок по доведенню існування ризиків, які дають підстави для застосування чи продовження запобіжного заходу, зокрема у вигляді тримання під вартою, покладається на сторону обвинувачення.
З огляду на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, встановленим статтею 177 КПК України, а доводи прокурора щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , не спростовують висновків суду про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку про можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній за місцем мешкання, із застосуванням засобів електронного контролю.
Керуючись статтями 177, 194, 199, 331, 371-372 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 16 травня 2019 року включно.
Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою змінити на домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_6 протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали в частині застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, визначити два місяці, тобто до 18 травня 2019 року включно.

Попередити ОСОБА_6 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Попередити ОСОБА_6 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинуваченого ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити з-під варти.

Доручити Харківському ВП ГУНП в Харківській області негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 за місцем його проживання та передати копію ухвали для виконання відповідному органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Харківському ВП ГУНП в Харківській області негайно поставити ОСОБА_6 на облік, як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язати працівника органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю, під розпис роз`яснити обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам та прокурору.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21 березня 2019 року

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3