ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №0001802 від 08 серпня 2018 року, №0001532 від 09 липня 2018 року та №0001874 від 17 серпня 2018 року (об`єднані згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 вересня 2018 року в одне, та присвоєно номер справи 727/7910/18) за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешкаця в АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, із середньою освітою, раніше судимого, останні судимості: 15.10.2015р. вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці за ст. ст. 190 ч. 2, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; 09.06.2016р. вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання по вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.10.2015 і остаточно призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; 03.08.2016р. вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці за ст. ст. 15 ч.2, 185 ч. 2, 185ч. 1, 70, 70 ч. 4 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяці позбавлення волі; 23.10.17р., звільнений від подальшого відбування покарання згідно Закону України «Про амністію»,

ЄУНСС: 727/7910/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
НП: 11-кп/822/79/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено застосовану до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 визначено обчислювати з 17 вересня 2018 року.

Вирішено долю речових доказів.
На вказаний вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи вірності кваліфікації дій засудженого, доведеності його вини, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції при призначенні йому покарання не вірно зазначив у вироку, що ОСОБА_6 задовільно характеризується, оскільки це, на думку захисту, суперечить змісту характеристики. Постановляючи вирок, районний суд не мотивував, чому при наявності ряду пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих обставин, незначній вартості викраденого майна, відсутність претензій з боку потерпілих, ОСОБА_6 слід призначити найсуворіший вид покарання.

Крім того, вказує, що суд 1 інстанції в мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, яке визнав доведеним та обставини якого ніким не оспорювались, не зазначив епізод, який мав місце 27.08.2018 року, чим допустив порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України.

Від інших учасників судового розгляду апеляцій та заперечень на неї не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляцію, посилаючись на обставини в ній зазначені, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляції та просив вирок районного суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в районний суд через те, що суд 1 інстанції в мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, яке визнав доведеним та обставини якого ніким не оспорювались, не зазначив епізод, який мав місце 27.08.2018 року, чим допустив порушення процесуального закону, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, надавши обвинуваченому право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, обвинувачений ОСОБА_6 08 липня 2018 року о 14 год. 16 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Watsons», що є пунктом продажу товарів ТОВ «ДЦ Україна», який розташований за адресою: вул. Комарова, 13-Б, м. Чернівці, діючи повторно, переконавшись у таємності своїх дій, викрав з вітрини магазину товар на загальну суму 675.34 грн., після вчиненого з місця злочину пішов розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій стороні шкоду на вищевказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07.08.2018р., о 14.16 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» ТОВ «Сільпо Фуд» що за адресою: вул. Героїв Майдану, 71 в м. Чернівці, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає, повторно викрав з вітрини магазину товар на загальну суму 404.91 грн. та після скоєного з місця вчинення злочину пішов, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «Сільпо Фуд» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Надалі, 16 серпня 2018 року о 08.23 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Сільпо», торгового центру «Майдан», що за адресою м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 71, переконавшись у таємності своїх дій, повторно, викрав з вітрини магазину товар на загальну суму 690.41 гривень, після скоєного, пройшов через касову зону та магнітні ворота магазину «Сільпо», не розрахувавшись за товар, де був зупинений працівниками служби охорони. Своїми протиправними діями, ОСОБА_6 спричинив матеріальної шкоди ТОВ «Сільпо-Фуд» на вищевказану суму.

Вина ОСОБА_6 у крадіжці, вчиненої повторно, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України і в апеляції не оспорюються.

А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.

Апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що вирок суду, в частині призначення йому покарання підлягає зміні, внаслідок його суворості, є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження та законі.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вищенаведені вимоги закону судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 були виконані повністю.

Так, районним судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 було враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який є умисним, закінченим, корисливим, середньої тяжкості, даним злочином було спричинено матеріальну шкоду потерпілім, яка була частково відшкодована обвинуваченим; особу ОСОБА_6 , який хоч і визнав вину, щиро розкаявся, сприяв слідству у розкритті злочину, матеріальну шкоду відшкодував частково, на його утриманні є неповнолітня дитина, не перебуває на обліку в наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні, задовільно характеризується за місцем проживання, являється сиротою з багатодітної сім`ї, з дитинства є інвалідом 3 групи, однак він ніде офіційно не працює, тобто не займається суспільно корисною працею та не має постійного законного джерела доходу, раніше неодноразово судимий за аналогічні умисні, корисливі злочини, вчинив новий в період не погашеної та не знятої судимості за попередній злочин, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнано: щире каяття, сприяння у розкритті злочину, часткове відшкодування шкоди і відсутність претензій потерпілих як матеріального, так і морального характеру.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши всі обставини справи, зокрема й ті, на які посилається апелянт в своїй апеляції, дійшов вірного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, призначивши йому покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції статті у розмірі наближеному до мінімального, а також відсутності підстав для застосування до нього вимог ст.ст.69, 75 КК України.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що суд 1 інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не вірно зазначив у вироку, що обвинувачений задовільно характеризується.

Так із змісту характеристики по місцю проживання вбачається, що ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року по теперішній час. За час реєстрації за вищевказаною адресою на гр. ОСОБА_6 скарг від сусідів та компрометуючих даних в КЖРЕП-4 не надходило. Таким чином колегія суддів вважає, що наведені вище дані не характеризують ОСОБА_6 ані з негативної сторони, ані з позитивної, а тому вірно розцінена районним судом як така, що задовільно характеризує обвинуваченого.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку суду відносно ОСОБА_6 в частини пом`якшення покарання останньому.

Що стосується вимог прокурора про скасування вироку районного суду та направлення справи на новий судовий розгляд через те, що суд 1 інстанції в мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, яке визнав доведеним та обставини якого ніким не оспорювались, не зазначив епізод, який мав місце 27.08.2018 року, чим допустив порушення процесуального закону, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ні від прокурора, ні від потерпілих апеляційних скарг на вирок районного суду не надходило, а тому апеляційний суд позбавлений можливості приймати рішення по справі, які погіршать становище обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3