Номер провадження: 11-кп/813/624/19
Номер справи місцевого суду: 509/4910/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 , прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року в кримінальному провадженні №0001846 від 10.08.2018 року відносно ОСОБА_11 , -

встановив:

оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Карпівці, Чуднівського району, Житомирської області, українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, працюючий водієм ФОП ОСОБА_13 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Вироком суду обвинуваченому ОСОБА_11 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання обвинуваченому рахується з 10.12.2018 року.

Вироком частково задоволено цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_14 : стягнуто зі страхової компанії ТДВ СТДВ «Глобус» матеріальну шкоду в сумі 42152 (сорок дві тисячі сто п`ятдесят дві) гривні; стягнуто з ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 96833 (дев`яноста шість тисяч вісімсот тридцять три) гривні.

Вироком суду вирішено питання про процесуальні витрати.

Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_11 визнаний винним за те, що, він, 09 серпня 2016 року, близько 20 год. 40 хв., в світлий час доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (відповідно довідки №3203 Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я від 10.08.2016 - вміст етилового спирту в сечі складав 1,85%), керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_15 , рухався по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Приморської у с. Кароліно-Бугаз, Овідіопольського району, Одеської області, з боку с. Грибівка в напрямку с. Затока Одеської області.
Так, рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_11 , будучи неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, виїхав на лівий край проїзної частини, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , що рухались в попутному напрямку по лівому краю проїзної частини, назустріч руху транспорту.
Дана дорожньо-транспортна пригода полягає у прямому причинному зв`язку з грубим порушенням водієм ОСОБА_11 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:
п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.2.9 Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини водія ОСОБА_11 , який під час керування транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, спричинив пішоходу ОСОБА_14 відповідно до висновку судово-медичного експерта №74 від 24.03.2017, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі: субдурального крововиливу правої гемісфери мозку, геморагічного забою правої лобної долі головного мозку; забійної рани правої верхньої повіки у зовнішнього кута ока, забійної рани лобної області справа, забійної рани лівого плеча, зовнішньої і задньої поверхні з переходом на ліве передпліччя по всіх поверхнях; забійної рани грудної клітки, задньої поверхні в проекції 10-12 ребер між лівою біляхребтовою та лопатковою лініями; забійної рани правого стегна, передньої поверхні, верхньої третини; забійної рани в проекції правого колінного суглоба, передньої поверхні; забійної рани правої гомілки, задньої поверхні, верхньої і середньої третини; відкритий уламковий перелом діалізів (тіла) кісток правої гомілки; закритий двокісточковий перелом кісток лівої гомілки, які в сукупності згідно п.2.1.3. «м» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_11 , його захисник ОСОБА_9 та прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також змінити запобіжний захід на менш суворий особисте зобов`язання. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що районний суд не дослідив всі докази у справі та не надав їм належної оцінки, належним чином не мотивував свого рішення, не взяв до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та призначив занадто суворе покарання. До початку судового розгляду змінив вимоги апеляційної скарги, просив суд змінити вирок шляхом застосування при призначенні покарання положень ст.75 КК України та звільнити його від призначеного покарання з іспитовим строком, посилаючись на суворість призначеного покарання. При цьому, обвинувачений заявив про щире каяття та зазначив, що вживає заходів щодо відшкодування спричиненої вчиненим ним злочином шкоди;

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 вказує на те, що вирок ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права України, суд першої інстанції, всупереч вимогам КПК України не надав належної правової оцінки матеріалам кримінального провадження та призначив занадто суворе покарання. Також захисник просив зменшити стягнені з обвинуваченого вироком суду суми відшкодування за позовом представника потерпілого.

- прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_12 просить вирок районного суду змінити, шляхом доповнення мотивувальної часини вироку посиланням, як на докази винуватості обвинуваченого, на показання свідка ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 , а резолютивну частину вироку доповнити вказівкою, що речовий доказ, а саме автомобіль марки «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_11 . Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 , правильності кваліфікації його дій, посилається на те, що за результатами судового розгляду, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в повному обсязі, при ухваленні вироку, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, не послався та не врахував пояснення свідка ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 . Крім того прокурор посилається на те, що районним судом при ухвалені вироку, всупереч вимогам ст.100 КПК України, не вирішено питання про долю речових доказів та не вказано, що органом досудового розслідування повернуто автомобіль марки «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 законному володільцю ОСОБА_11 . Прокурор просить доповнити мотивувальну частину вироку посиланням на докази: показання свідка ОСОБА_17 та експерта ОСОБА_18 та доповнити резолютивну частину вироку рішенням щодо долі речових доказів.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав подану апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити в частині вирішення питання щодо долі речових доказів, а в решті залишити без задоволення, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; повторно дослідивши матеріали кримінального провадження в частині доказів, які характеризують особу обвинуваченого; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними в ній доказами, які судом були досліджені в повному обсязі, та згідно зміненої апеляційної скарги обвинуваченого та його пояснень наданих апеляційному суду, обвинуваченим, його захисником та прокурором не оскаржуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Оскільки фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини останнього і кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, вирок в цій частині, апеляційним судом не перевіряється.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_11 про суворість призначеного покарання та необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, а також встановив відсутність обставин, які пом`якшують покарання винного.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинуваченому має бути призначене покарання пов`язане з реальним позбавленням волі та призначив йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого районний суд визнав скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння та послався на відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Крім цього, районний суд у вироку дав аналіз поведінці потерпілого та встановленому факту порушення пішоходами Лебедєвим та Дєтковим п.4.4. Правил дорожнього руху України щодо обов`язку пішоходів, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. Також судом першої інстанції врахована позиція потерпілого щодо покарання та задоволено його цивільний позов, який був заявлений.

Апеляційний суд, перевіривши докази в частині матеріалів, які характеризують обвинуваченого, приходить до висновку, що районний суд не врахував обставин, які пом`якшують покарання та не обґрунтував у вироку неможливість застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України.

За таких підстав рішення районного суду про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, яке слід відбувати реально в місцях обмеження волі, апеляційний суд визнає невмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
В матеріалах кримінального провадження містяться докази, які характеризують обвинуваченого з позитивної сторони.

Так, під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 є учасником «АТО», Спілки учасників бойових дій та волонтерів АТО на Донбасі звернулася з клопотанням про звільнення обвинуваченого від відбування покарання в місцях позбавлення волі, посилаючись на його позитивну характеристику, відповідно до довідки військово-лікарської комісії обвинувачений ОСОБА_11 має діагноз посттравматичного стресового розладу, тривалого агрипнічного синдрому, що пов`язано з його участю в бойових діях в зоні АТО. Наведені в зазначених документах відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого та його характеристики прокурором та представником потерпілого під час апеляційного розгляду під сумнів не ставилися.
За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 раніше не судимий, одружений, є учасником «АТО» на Донбасі, про що свідчить копія військового посвідчення учасника АТО,має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується добре, визнав свою вину, у скоєному щиро покаявся. Також апеляційний суд враховує той факт, що обвинувачений почав часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди та відшкодував 10500 гривень, чого не заперечував в судовому засіданні представник потерпілого.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що після вчинення злочину до взяття обвинуваченого під варту вироком районного суду, пройшов тривалий час (більше 2 років), і за цей період обвинувачений ОСОБА_11 жодних порушень закону не допускав.

Вищевикладені обставини апеляційний суд відносить до тих, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.

За таких умов, хоча обвинувачений ОСОБА_11 вчинив тяжкий злочин, але ж з огляду на наведені дані про особу винного, приймаючи до уваги, що під час апеляційного розгляду обвинувачений висловив щире каяття, вибачився перед представником потерпілого під час апеляційного розгляду, на день розгляду справи апеляційним судом часткового відшкодував завдану шкоду та заявив про своє бажання в подальшому компенсувати спричинену шкоду, що апеляційний суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо досягти без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи представника потерпілого та прокурора про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства з мотивів того, що останній на стадії судового розгляду в районному суді частково визнавав свою вину у скоєному злочині, з огляду на таке.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_11 повністю визнав себе винним, щиро покаявся, та пояснив, що його часткове визнання вини на стадії судового розгляду в районному суді стосувалося не юридичної оцінки його дії та відношення до скоєного ним порушення правил дорожнього руху та наслідків, а його суб`єктивним сприйняттям події злочину, який за його твердженням було вчинено внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин. Обвинувачений пояснив суду, що сісти за кермо автомобіля після вживання алкогольних напоїв його спонукав факт повідомлення йому про те, що його дівчина, яка на теперішній час є його дружиною, втратила свідомість та була доставлена на кареті швидкої до лікарні в непритомному стані. З огляду на це, він, переживаючи за життя і здоров`я близької людини, намагаючись як найшвидше приїхати до лікарні з метою вжиття заходів щодо забезпечення фінансового забезпечення надання медичної допомоги, був вимушений сісти за кермо автомобіля та поїхати до лікарні.

З наведених підстав доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання та наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, апеляційний суд визнає обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про невірне вирішення районним судом цивільного позову є безпідставними з огляду на те, що обвинувачений не заперечував розміру стягнутої з нього суми відшкодування, почав її відшкодовувати та заявив про бажання в подальшому в повному обсязі відшкодувати спричинену шкоду.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора в частині вирішення долі речових доказів, то вони є слушними, оскільки районний суд всупереч положенням ст.ст.100, 368, 374 КПК України не вирішив питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні. Доводи апеляційної скарги прокурора в частині доповнення мотивувальної частини вироку суду доказами, які були дослідженні районним судом є безпідставними, оскільки суперечать вимогам КПК України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 2 ст. 409 КПК України регламентовано, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може також бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з встановлених апеляційним судом обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 зі змінами, захисника ОСОБА_9 та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 4 05, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_9 та змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 грудня 2018 року відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити в частині призначеного покарання та рішення щодо речових доказів.

Призначити ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до положень п.п.1,2 ч.1, п.п.2,4 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Доповнити резолютивну частину вироку наступним абзацом: «Транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-2101» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику, або уповноваженій ним особі».

В решті вирок суду залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_11 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4