Справа № 127/9951/18
Провадження №11-кп/801/126/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області 27 квітня 2018 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від відбування покарання в зв`язку з відбуттям строку покарання призначеного вироком Одеського обласного суду від 26.04.1999, зазначивши крім цього, що злочину, за який він відбуває покарання, не було.
Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні, посилаючись на відсутність законних підстав для його задоволення.
Вважаючи рішення суду незаконним через неправильне застосування кримінального закону, що призвело до неправильного вирішення клопотання, засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвоката ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.
Висновок суду про необхідність залишення клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Згідно матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Одеського обласного суду від 26 квітня 1999 року за ст. 86-1, п.п. «б», «е», «г», ст.93, ст.ст.42,43 КК України (в редакції 1960 року), до покарання у вигляді смертної кари розстрілу з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 09.09.1999 року вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Одеського обласного суду від 30 травня 2000 року замінено покарання ОСОБА_7 у виді смертної кари на довічне позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2016 на підставі ч.5 ст. 72 КК України йому було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.01.2011 вирішено, що положення Кримінального кодексу України 1960 року зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22.02.2000 № 1483-ІІІ, яким смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 3, 8, частини першої ст. 58, п. 22 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», ч. 2 ст. 6 Кримінального Кодексу України 1960 р., ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Кримінального кодексу України 2001 р. треба розуміти як такі, що пом`якшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 року до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.
Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу 1960 року зі змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Відповідно до положень статті 25-2 КК України (в редакції 1960 року) довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його звільнення від відбування покарання, - без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом: