У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000179, за апеляційною скаргою заступника начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік із покладенням, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у сумі 3 718 грн. за проведення судових експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, яке полягає у неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ст. 65 КК України та не врахував роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зазначає, що приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, суд не дотримався вимог чинного законодавства, зокрема, не врахував обставин злочину, оскільки саме злочинна недбалість обвинуваченого, який керував засобом підвищеної небезпеки, стала причиною дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинула потерпіла.
Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам, а тому не сприятиме виправленню обвинуваченого та не зможе запобігти вчиненню нових злочинів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

10.06.2018 р. близько 08.55 год. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем моделі «DAF XF 105.450», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом моделі «Langendorf» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по лівій смузі руху сухої асфальтованої проїжджої частини вул. Київської з боку вул. Чубчика у напрямку вул. Одеської в м. Вознесенську Миколаївської області. При наближенні до перехрестя вул. Київської та Челюскінців в центральній частині м. Вознесенськ обвинувачений ОСОБА_6 здійснив зупинку керованого ним транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом, по якому проїжджу частину вул. Київської перетинали пішоходи.
В порушення вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 18.2 Правил дорожнього руху України, обвинувачений ОСОБА_6 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух автомобіля, не надав дороги пішоходу ОСОБА_9 , яка переходила проїжджу частину вул. Київської по нерегульованому пішохідному переходу проїжджої частини відповідного напрямку руху, хоча мав об`єктивну можливість завчасно бачити пішохода на шляху свого руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньої транспортної пригоди.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, вчинив тяжкий злочин з необережності, умови його життя, соціальне та майнове становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, стать та вік, позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка вважала можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування основного покарання, наявність на його утриманні трьох дітей, із яких донька ОСОБА_10 є інвалідом другої групи з дитинства, а син ОСОБА_11 є неповнолітнім, те, що ОСОБА_6 є єдиним годувальником у родині, висновок органу пробації за досудовою доповіддю, відповідно до якого, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, повне добровільне відшкодування завданої майнової шкоди.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Що стосується призначення покарання, то відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, який у відповідності зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні трьох дітей, із яких донька ОСОБА_12 є інвалідом другої групи з дитинства, а син ОСОБА_13 є неповнолітнім, добровільно відшкодував майнову та моральну шкоду, потерпіла ОСОБА_8 вважала за можливе виправлення ОСОБА_6 без реального відбування основного покарання, із застосуванням випробування.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням в повній мірі ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, конкретних обставин вчиненого злочину, певних даних про особу ОСОБА_6 , обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 є професійним водієм, із загальним водійським стажем 25 років, за час роботи на автопідприємствах аварій та порушень правил дорожнього руху не допускав, є єдиним годувальником в родині, дані про особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину, позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка вважала за можливе не призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про призначення покарання ОСОБА_6 без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Що стосується звільнення обвинуваченого від відбування покарання, то відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Наведених вимог закону суд першої інстанції дотримався, оскільки перевіркою матеріалів справи встановлено, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, він дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, взявши до уваги дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, повне відшкодування майнової і моральної шкоди, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням наведених у вироку обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. 75 КК України, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і звільнення від відбування покарання, як про те просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заступника начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3