Справа № 751/6836/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/299/18
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника Чернігівської ВК №44 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживала до засудження: АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, незаміжня, раніше неодноразово судима, засуджена 21.03.2016 року Драбівським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування щодо засудженої ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення від покарання, так як процес виправлення та виховання має бути стабільним та послідовним, а остання своїм ставленням до праці та поведінкою не довела свого виправлення.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити її підзахисну умовно-достроково від подальшого відбування покарання. В обґрунтування скарги зазначила, що місцевий суд належним чином не дослідив дані про особу засудженої, зокрема, її характеристику та старанне ставлення до праці, так як протягом всього часу відбування покарання ОСОБА_9 була працевлаштована. Посилання суду на стягнення, які були накладені на засуджену, є безпідставним, оскільки дані стягнення були погашені у встановленому законом порядку. На даний час ОСОБА_9 зробила для себе належні висновки і не має на меті в подальшому скоювати злочини.

Заслухавши доповідь судді; захисника засудженої, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора та представника установи виконання покарань, котрі просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що вироком Драбівського районного суду Черкаської області від 21.03.2016 року ОСОБА_9 засуджена за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування нею покарання обчислюється з 13 червня 2016 року.

Засуджена ОСОБА_9 із 26 липня 2016 року відбуває покарання у Державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44» (а.с.п.9).

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_9 під час відбування покарання у Державній установі «Чернігівська ВК № 44», відбула встановлену частину строку покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, 5 разів притягувалась до дисциплінарної відповідальності, перебувала на профілактичному обліку як злісний порушник установленого порядку відбування покарання, засуджена не відноситься до числа засуджених з позитивною спрямованістю та не входить до складу ради колективу засуджених відділення, працювала не стабільно, лише з травня 2017 року змінила своє відношення до праці. Раніше засуджена звільнялась умовно-достроково, але вона належних висновків до себе не робить, провину у скоєному злочині визнає, однак має п`яту судимість за вчинення однорідних злочинів проти власності, не розуміє суспільної небезпечності своїх діянь, в адміністрації установи немає впевненості в її подальшій правослухняній поведінці, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення згідно ст.81 КК України.

14.12.2017 року розглядалися матеріали щодо застосування до засудженої заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України відмовлено, не довела своє виправлення.

21.06.2018 року комісією установи засудженій ОСОБА_9 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України.

Посилання апелянта на поверхове дослідження даних про особу її підзахисної є непереконливими, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженої від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженої ОСОБА_9 , зокрема, щодо її ставлення до скоєного злочину, додержання нею вимог режиму, а також ставлення до суспільно-корисної праці.

Дані про погашення дисциплінарних стягнень, на що вказує захисник, заслуговують на увагу, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення. А дотримання нею норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Беручи до уваги, що ОСОБА_9 має п`ять судимостей за однорідні злочини, до неї раніше вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але засуджена належних висновків для себе не зробила, що свідчить про неготовність її до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві поза межами установи.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_9 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови в його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4