Справа № 199/6524/18
В И Р О К
іменем України
18 грудня 2018 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001761, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянина України, з середньою технічною освітою, холостого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
27 липня 2018 року близько 20 години 00 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Ореl», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , мешкає АДРЕСА_2 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі в м. Дніпро, по вулиці Передовій з боку вулиці Донецьке шосе в напрямку провулку Клубного.
Під час руху ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змін, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину дороги з ліва направо за напрямом його руху по пішохідному переходу, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі перехрестя провулку Клубного та вулиці Передова на пішохідному переході, скоїв на останнього наїзд.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) у вигляді закритого травматичного неповного вивиху голівок правої та лівої плечових кісток, закритого внутрішньо-суглобового осколкового перелому лівої променевої кістки у нижній третині зі зміщенням відламків, синця по передньо-внутрішній поверхні правого плеча від верхньої до нижньої третини, синця - по передній поверхні грудної клітини праворуч між середньо - підшкірної гематоми в проекції правої надбрівної дуги синців на верхній та нижній повіці правого ока з переходом в виличну область праворуч, двох саден по зовнішній поверхні правого колінного суглобу.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Ореl», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,
невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 27 липня 2018 року приблизно о 8 годині вечора він керував технічно справним автомобілем «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зі швидкістю 60-65 км/год. рухався по вул. Передовій м. Дніпро від Донецького шосе в напрямку Полтавського шосе та вул. Широкої. Ділянка дороги мала по дві смуги для руху в обох напрямках. Він рухався у лівій смузі руху. Перед ним рухався автомобіль «Хонда», темного кольору, який увімкнув покажчик лівого повороту та почав знижувати швидкість. Він перестроївся в праву смугу і порівнявся з автомобілем «Хонда», якраз в цей час під`їжджав до пішохідного переходу і майже зупинився. В цей момент перед його автомобілем з`явився потерпілий. Він просто не встиг зреагувати і стався наїзд керованого ним автомобіля на пішохода. Він злякався, не знав що йому робити і продовжив рух вперед. Рухався близько 2-3 хвилин, після чого зупинився на узбіччі. В цей час їхала патрульна машина. Він їх побачив, зупинив рукою і розповів їм, що здійснив наїзд на пішохода. Від місця зіткнення він мешкає недалеко і знав про існування пішохідного переходу в тому місці, але пішохода до зіткнення він не бачив. На момент зіткнення його швидкість була 40-50 км/год. В той день погода була суха, видимість гарна. Він пропонував родичам потерпілого гроші на лікарню, але йому сказали, що все куплять самі і від його допомоги відмовилися. Потім йому сказали, що на лікарню витрачено 35000 грн., і стільки ж просили за моральну шкоду, але таких грошей в нього не було. Потерпілого в лікарні він відвідував кожного дня.

Крім визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_6 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що 27 липня 2018 року приблизно о 20 годині він переходив пішохідний перехід по вул. Передовій. Перед цим він подивися ліворуч, пропустив машину, подивися праворуч і побачив, що автомобілі були від нього метрах в 300-400, тому він почав переходити спокійним кроком. Коли дійшов до середини дороги, автомобіль, який рухався ліворуч, пригальмував, щоб пропустити його. Як тільки він пройшов цей автомобіль, то побачив перед собою машину, яка його одразу ж збила. У нього від ДТП були тілесні ушкодження, від яких він лікується до цього часу. Протягом тривалого часу він взагалі не міг користуватися обома руками та потребував сторонньої допомоги і функції рук до цього часу не відновилися, внаслідок чого він втратив свою роботу та не може працевлаштуватися. Дійсно, ОСОБА_6 намагався пропонувати йому гроші, але він від них відмовився, оскільки запропонована сума його не влаштувала він поніс значно більші трати.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка дружина обвинуваченого - ОСОБА_7 , показала, що в день ДТП вона була на роботі і їй про подію повідомила донька. Оскільки вона працює недалеко, то одразу прибігла в лікарню і побачила свого чоловіка, котрий сидів в візку. У нього були зламані обидві руки. Потім до них хвилин через 20 підійшов обвинувачений. З ним більше спілкувався їх зять. В перший день, коли купували ліки чоловіку, обвинувачений пропонував 100 чи 200 гривень, але це їх не рятувало, і оскільки зять розраховувався за ліки карткою, то від цих грошей вони відмовилися. Дійсно ОСОБА_6 приходив до її чоловіка в лікарню 2 чи 3 рази - приносив яблука, виноград і сік. Обвинувачений пізніше через зятя пропонував їм 1000 доларів США, але не в якості допомоги, а за те, щоб вони не мали претензій і не заводили кримінальну справу. Підтверджує, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу взагалі не міг користуватися обома руками та потребував сторонньої допомоги і функції рук останнього цього часу не відновилися.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні показав, що 27 липня 2018 року він на своєму автомобілі рухався по пров. Клубному в напрямку вул. Передової. Була світла пора доби, видимість була гарна. В цей момент він бачив, як до пішохідного переходу підходив потерпілий. Коли той підійшов до переходу, автомобілі на вул. Передовій стали зупинятися перед пішохідним переходом. Потерпілий після цього почав переходити пішохідний перехід спокійним кроком. В цей момент з боку вул. Донецьке шосе в напрямку виїзду з міста перед пішоходом на швидкості вискочив автомобіль «Опель», зеленого кольору, та збив чоловіка, відкинувши його на тротуар. Вважає, що на момент наїзду на пішохода, автомобіль «Опель» рухався зі швидкістю близько 40-50 км/год., а до цього його швидкість була близько 70 км/год. Після наїзду було видно, що водій «Опеля» спочатку почав зупинятися, а потім продовжив рух далі. Він побачив, що сталося, затис звуковий сигнал, щоб його інші машини пропустили, вискочив на вул. Передову та став переслідувати автомобіль «Опель». Цей автомобіль проїхав з пів кілометру від місця пригоди, звернув в приватний сектор, здається на пров. Покришкіна, і повністю проїхав весь провулок на великій швидкості. Він в цей момент намагався додзвонитися диспетчеру на «102», щоб повідомити про подію. В цей момент автомобіль «Опель» знову вискочив на вул. Передову, проїхав десь кілометр. Після чого, напевно, побачив, що він за останнім їде і не відстає, обвинувачений зупинив автомобіль і вийшов з нього. Водієм виявився ОСОБА_6 .. Він також вийшов з автомобіля і обвинувачений почав на нього кричати з приводу того, що він за останнім їхав. Заявив, що в нього заклинило педаль і він не міг зупинитися. В цей момент їхав службовий автомобіль поліції і він його зупинив рукою. Після зупинки поліцейських, він їм розповів, що сталося і поїхав по своїм справам. На зворотному шляху зупинився біля місця ДТП і люди, котрі там стояли, сказали, що «швидку» викликали і потерпілий живий. Загалом автомобіль обвинуваченого він переслідував близько 3 км.

Відповідно до протоколу огляду місця події зі схемою та фото таблицею до нього, 27 липня 2018 року в період часу з 21 год. 30 хв. по 22 год. 20 хв. слідчим поліції за участі двох понятих, на ділянці місцевості розташованій в районі електроопори № 3562 по вул. Передовій у м. Дніпро, оглянуто автомобіль зеленного кольору, марки «Ореl» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , мешкає АДРЕСА_2 . Під час огляду встановлено, що за кермом вказаного автомобіля знаходився ОСОБА_6 , який надав для огляду документи на транспортний засіб та власні документи. Під час огляду зафіксовано механічні пошкодження переднього бамперу та капоту. В ході огляду транспортний засіб було вилучено.
Постановою слідчого, транспортний засіб «Ореl» реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.
За протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фото таблицею до нього, 27 липня 2018 року о 22 год. 30 хв. слідчим поліції за участі двох понятих оглянуто ділянку проїзної частини у м. Дніпро на перехресті вул. Передової та провулку Клубному. Напрямок проведення огляду від вул. Клубної до вул. Донецьке шосе, при ясній погоді без опадів, при температурі + 25 градусів по Цельсію. Проїзна частина горизонтальна ділянка. Видимість з робочого місця водія не обмежена. На проїзній частині транспортних засобів не виявлено. Ділянка дороги обладнана дорожнім знаком «5.35.1» та відповідною дорожньої розміткою типу «зебра».

ОСОБА_6 на момент ДТП мав посвідчення водія відповідної категорії, що підтверджується копією такого посвідчення.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 2494е від 21 серпня 2018 року, ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого травматичного неповного вивиху голівок правої та лівої плечових кісток, закритого внутрішньо-суглобового осколкового перелому лівої променевої кістки у нижній третині зі зміщенням відламків, синця по передньо-внутрішній поверхні правого плеча від верхньої до нижньої третини, синця по передній поверхні грудної клітини праворуч між середньо-ключичною та передньо-пахвовою лініями проекції 2-6-го ребер, садна та підшкірної гематоми в проекції правої надбрівної дуги, синців на верхній та нижній повіці правого ока з переходом в виличну область праворуч, двох саден по зовнішній поверхні правого колінного суглобу. Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі о такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини рухаючогося автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до надходження на стаціонарне лікування у МКЛ №6, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу.

Під час слідчого експерименту 06 серпня 2018 року свідок ОСОБА_11 показав місце та механізм ДТП.
За висновком судової авто-технічної експертизи № 5/10.1/616 від 22 серпня 2018 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Ореl» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Ореl» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При заданих вихідних даних водій автомобіля «Ореl» ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Єдина розбіжність в досліджених судом доказах стосується посткримінальної поведінки обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_6 заявив, що після зіткнення він проїхав незначну відстань, після чого сам зупинився і зупинив автомобіль поліції. Натомість свідок ОСОБА_11 зазначив, що він близько 3 кілометрів переслідував автомобіль обвинуваченого, той зупинився внаслідок переслідування і саме свідок зупинив автомобіль поліції.

Усуваючи розбіжності, суд виходить з того, що свідок ОСОБА_11 давав покази логічно, послідовно та достатньо деталізовано, не має будь-яких особистих відносин з учасниками судового провадження або пов`язаними з ними особами, не має особистої заінтересованості в результаті розгляду справи і суд не вбачає підстав ставити його покази під сумнів.

З огляду на викладене, суд покази ОСОБА_6 в цій частині відхиляє як неправдиві, спрямовані на покращення становища обвинуваченого, та надає перевагу показам свідка ОСОБА_11 .

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, діючи зі злочинною необережністю, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, спроба обвинуваченого залишити місце події, яка була припинена лише активним діями очевидця ДТП, характер та ступінь тяжкості фактично спричинених наслідків, які визначаються не тільки ступенем тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, а й тривалістю лікування таких ушкоджень та обмеження внаслідок них у задоволенні потерпілим звичайних життєвих потреб, відомості про особу обвинуваченого.
Останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину визнав повністю, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Суд також враховує, що обвинувачений пропонував потерпілому часткове відшкодування понесених останнім у зв`язку з травмуванням витрат.
У якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, сторона захисту просить визнати щиросердне каяття.
Суд враховує роз`яснення, викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за якими щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
Обвинувачений в суді свою провину визнав повністю, однак неправдивими показаннями в частині посткримінальної поведінки намагався покращити своє становище, що свідчить про відсутність критичної оцінки обвинуваченим вчиненого та відсутність готовності понести за це покарання. Таким чином, декларативне визнання обвинуваченим своєї вини визнається судом обумовленим страхом за свою подальшу долю, а не щирим жалем за шкоду, спричинену здоров`ю іншої особи.
З огляду на викладене, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом також не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, з урахуванням позиції потерпілого, який наполягає на суворому покаранні, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді обмеження волі у межах санкції відповідної статті особливої частини КК України, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом або висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, отже призначене судом основне покарання має виконуватися реально.
З урахуванням характеру допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, фактичних наслідків злочину, суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 1144 грн.
Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.
Потерпілим ОСОБА_7 у межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, за яким останній просить суд стягнути з ОСОБА_6 :
-витрати на придбання ліків у розмірі 2212,82 грн.;
-витрати, пов`язані з необхідністю посиленого харчування у розмірі 20250 грн.;
-витрати на оплату послуг доглядальниць у розмірі 45000 грн.;
-відшкодування вартості пошкоджених під час ДТП речей потерпілого у розмірі 25500 грн.;
-відшкодування витрат у розмірі 2000 грн., які він не може підтвердити документально;
-втрачений заробіток у розмірі 22400 грн.;
-відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн.;
-відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд враховує, що за дослідженою судом копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8129384 на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом «Ореl», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована АСК «Омега».
Ухвалою суду АСК «Омега» була залучена до участі у розгляді кримінального провадження у якості третьої особи на стороні цивільного відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Остання була повідомлена про час та місце судового розгляду, однак до суду представника не направила, позицію щодо позовних вимог не висловила.
Стороною захисту надане підтвердження того, що 30 липня 2018 року ОСОБА_6 повідомив страховика про страховий випадок шляхом подання відповідної письмової заяви.
Суд керується правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (755/18006/15-ц). Зокрема, за п.п. 69, 71-73 вказаної постанови, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
За ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана … з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.
ОСОБА_7 до відшкодування (крім відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу) заявлена шкода, прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, ст.ст. 23, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як така, відшкодування за якою здійснюється страховиком у межах страхових сум.
З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.
Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
На стадії прийняття цивільного позову судом було звернуто увагу потерпілого та його представника на відповідні положення цивільного законодавства, однак останні своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`являти позовні вимоги до АСК «Омега» або залучення останньої до участі у розгляді справи у якості співвідповідача.
Оскільки позовні вимоги в цій частині пред`явлені не до всіх належних відповідачів (не пред`явлені до страховика АСК «Омега»), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.
З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_6 і АСК «Омега», або лише до ОСОБА_6 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.
Позовна вимога ОСОБА_7 про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн. фактично є заявою про розподіл процесуальних витрат, оскільки витрати на правову допомогу за п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України є процесуальними витратами, такі процесуальні витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, за приписами ч. 2 ст. 120 КПК України, несе потерпілий, і такі процесуальні витрати підлягають розподілу з урахуванням приписів ст. 124 КПК України, а не в порядку вирішення цивільного позову.

Суду на час постановлення вироку не надано розрахунок таких витрат, що не дозволяє здійснити перевірку відповідності їх граничним розмірам компенсації, при тому, що за приписами ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування даних щодо процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає. З огляду на викладене, вирішення цього питання на теперішній час є передчасним, що не є перешкодою для його подальшого вирішення в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, оскільки за ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування ОСОБА_6 основного покарання у виді обмеження волі обраховувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні.

Речовий доказ автомобіль «Ореl», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. М.Малиновського, 114, повернути законному володільцю, скасувавши арешт зазначеного автомобіля (заборону на користування, розпорядження та відчуження), накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року (справа № 200/12479/18, провадження № 1-кс/0203/331/18).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди здоров`ю та майну, а також грошового відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

18.12.2018