Справа № 487/2821/19
Провадження № 1-кс/487/3017/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 року м. Миколаїв Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 30.10.2018 року прло закриття кримінального провадження № 0004338,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2019 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 21.03.2019 року про закриття кримінального провадження №0004338, в якій вона просить скасувати зазначену постанову, посилаючись на те, що слідчий не забезпечив ефективного розслідування. Проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Слідчий ТУ ДБР допустив порушення процесуальних норм, не встановив спричинення її матеріальної шкоди, не допустив жодного свідка та не послався на їх покази в оскаржуваній постанові, основного фігуранта, та інших осіб, які мають відношення до події злочину, а також усіх необхідних процесуальних дій.

Адвокат ОСОБА_5 ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та зазначив, що спірна постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0004338, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 30.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004338 внесено відомості про злочин за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: за заявою ОСОБА_5 за фактом заподіяння їй легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які мали місця 30.10.2018 року о 18-00 год. біля подвір`я за адресою м.Миколаїв вул. 9-а Лінія на ґрунті раптового конфлікту.

21.03.2019 р. слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з неможливістю встановлення причетності інспектора взводу №2 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Миколаїв» ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 до скоєння злочину.

Відповідно до положення ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно частини 1 статті 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 КПК України можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим , прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані.

Так, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 з висновком експерта не ознайомлена, чим була позбавлена можливості заявляти додаткові клопотання в тому числі про призначення додаткової судово-медичної експертизи та про долученя додаткових доказів щодо спричинення тілесних ушкоджень останній.

Таким чином , вищезазначене свідчить про те, що слідчим не повно та не всебічно досліджено всі обставини кримінального провадження, що є підставою для задоволення скарги.

Керуючись статтями 55,92-94, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 30.10.2018 року про закриття кримінального провадження №0004338 - скасувати.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1