№707/1724/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Черкаського районного суду Черкаської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000930 від 30.07.2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макушіно, Макушінського району, Курганської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 29.07.2018 року, близько 10 години 40 хвилин, перебуваючи по вул. Польовій в с.Червона Слобода, Черкаського району, напроти будинку №2, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя потерпілого, яке виразилося в заломленні правої руки ОСОБА_5 та спричиненні йому фізичного болю, поваливши на землю останнього та доклавши зусиль, в умовах очевидності, відкрито з правої кишені штанів потерпілого заволодів мобільним телефоном SIGMA X-style 33 steel, вартість якого згідно висновку експерта № 8/678 від 13.08.2018 року станом на 29.07.2018 року могла становити 450,00 грн. після чого залишив місце скоєння злочину завдавши ОСОБА_5 збитки на вище вказану суму.

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а саме - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро покаявся та суду пояснив, що дійсно 29.07.2018 року, близько 10 години 40 хвилин, перебуваючи по вул. Польовій в с.Червона Слобода, Черкаського району забрав у ОСОБА_5 належний йому телефон застосувавши до нього фізичну силу. Вказані дії вчинив, в зв`язку з тим, що ОСОБА_5 колись брав у нього мобільний телефон, але до даного часу не повернув.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Потерпілий в судове засідання не з`явився надіславши до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При вирішенні питання щодо обрання міри покарання ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У своєму рішенні «Ізмайлов проти Росії» Європейський суд зазначив, що «для того, що втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості вчиненого правопорушення та не становити особистого надмірного тягаря для особи» ( рішення ЄСПЛ від 06.11.2008р.).

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 скоїв тяжкий злочин, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває, Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують його покарання по справі відсутні.

Суд також враховує досудову доповідь, згідно якої виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високого або дуже високого ризику небезпеки для суспільства.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, але враховуючи дані про його особу, характеристику ОСОБА_4 , відсутність тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід, обвинуваченому не обирався.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України - відсутні.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення експертизи покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік, якщо він протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

Речові докази: мобільний телефон SIGMA X-style 33 steel, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити останньому як власнику.

Судові витрати в сумі 572,00 грн. за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного Черкаської області суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1