Постанова
Іменем України
14 березня 2019 року

м. Київ
справа № 322/766/16
провадження № 51-7040км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000175 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Катеринівка Покровського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
виправданого за пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, в якому він обвинувачувався.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 21 квітня 2016 року близько 15:00 разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 та донькою ОСОБА_10 , які є інвалідами І групи, і співмешканцем доньки ОСОБА_11 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 розпивали спиртні напої.
Після спільного вживання спиртного близько 17:40 ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 пішли відпочивати у кімнату, а ОСОБА_9 самостійно на інвалідному візку направилася до своєї спальної кімнати. Через деякий час у кімнату до останньої зайшов її чоловік ОСОБА_6 і почав провокувати з нею конфлікт, у ході якого ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи, що в залі будинку перебувають ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклого умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , вийшов на подвір`я своєї садиби, де взяв полімерну пляшку з бензином, і, повернувшись до кімнати, де перебувала ОСОБА_9 , став обливати останню, а також ліжко, на якому вона сиділа, бензином. Після цього ОСОБА_6 , усвідомлюючи небезпечність своїх протиправних дій для життя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за допомогою запальнички підпалив постільну білизну на ліжку, де сиділа його дружина, і вийшов з кімнати на подвір`я, де перебував тривалий час, розуміючи при цьому, що своїми діями він завдає потерпілій особливих фізичних страждань.

Від зазначених протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в КУ «Міська клінічна лікарня екстренної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».
Такі діяння ОСОБА_6 було кваліфіковано як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано жодних переконливих доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення саме цього правопорушення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції порушив ст. 367 КПК України, оскільки судді ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час перебування в нарадчій кімнаті по цьому кримінальному провадженню брали участь у розгляді інших справ, а апеляційний суд не звернув уваги на зазначені порушення закону. Також прокурор наголошує, що судами безпідставно не взято до уваги протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, відмовлено в допиті свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , необґрунтовано відхилено як доказ показання свідка ОСОБА_16 .
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Виправданий ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватися принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в основу обвинувачення ОСОБА_6 за пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КПК України покладено показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , дані протоколів слідчих дій та висновки судових експертиз.
Дослідивши зазначені докази, надавши кожному з них і їм у сукупності оцінку з точки зору належності, допустимості й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину.
Такий висновок суду достатньо мотивований і ґрунтується на даних, які було належним чином перевірено в судовому засіданні та змістовно наведено у вироку.
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 заперечив свою причетність до вчинення інкримінованого йому злочину та зазначив, що того дня приблизно з 15:00 був на городі, в будинок не заходив, коли побачив, що з будинку йде дим, підійшов до дверей будинку, намагаючись з`ясувати, що сталося, однак до будинку зайти не зміг через бійку з ОСОБА_11 , внаслідок якої він втратив свідомість.
При цьому будь-які об`єктивні дані, що спростовували б такі показання ОСОБА_6 , та поза усяким розумним сумнівом свідчили про вчинення ним інкримінованого злочину, в матеріалах кримінального провадження відсутні. Надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази такої інформації не містять.
Так, суди правильно вказали про те, що як потерпіла, так і свідки повідомили лише про факт вчинення пожежі, внаслідок якої ОСОБА_9 отримала опіки та померла в лікарні, та про обставини, що мали місце вже після пожежі. Тоді як жоден з них не бачив та не міг бачити, що джерело запалення до осередку виникнення пожежі ліжка у приміщенні спальні, на якому перебувала ОСОБА_9 , було занесено ззовні, а також особу, яка ззовні занесла джерело запалення, та не вказували на ОСОБА_6 як на таку особу. Також судом обґрунтовано визнано недопустимими доказами показання свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , які за своєю суттю є показаннями з чужих слів.
Таким чином, встановивши відсутність у матеріалах кримінального провадження допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, суд обґрунтовано виправдав його за цим обвинуваченням.
Твердження прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 367 КПК України також не знайшли свого підтвердження та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який правильно зазначив, що згідно з офіційною відповіддю голови Вільнянського районного суду Запорізької області судді ОСОБА_12 та ОСОБА_18 22 березня 2017 року в період з 09:50 до 16:45 перебували в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 та жодних інших судових рішень у цей період часу не ухвалювали.
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам в апеляційній скарзі прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, зокрема й тим, на які прокурор послався у касаційній скарзі, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.
Ухвала апеляційного суду належним чином мотивована та відповідає вимогам статей 404, 419 КПК України.
Переконливих доводів на спростування висновків місцевого та апеляційного судів про відсутність у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3