ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9017/18 Номер провадження 11-сс/814/137/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
20 лютого 2019 року м. Полтава
судді Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ОСОБА_3 на ухвалу колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року.
Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 7.02.2019 про арешт майна без змін.
Стосовно такого судового рішення висловлюю окрему думку на підставі ст. 375 КПК України.
Так, 7.02.2019 слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави клопотання слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна задоволено частково.
Накладено арешт з позбавленням права його відчуження до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку, яке станом на 5 лютого 2019 року на праві власності належало ОСОБА_4 :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 7.02.2019 і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна. Свої вимоги апелянт мотивував тим, що слідчий суддя наклав арешт на майно, яке підозрюваній ОСОБА_4 не належить на праві приватної власності, а належить іншим особам, а саме: частина нежитлових приміщень (мініпекарня та магазин з кафетерієм) за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер майна: 14552029. Загальна площа: 154,5 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_8 ; частина житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна:27019179. Загальна площа:206.5 кв.м. Житлова площа 105.0 кв.м. - належить на праві власності ОСОБА_9 ; частина земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Загальною площею 0,0744 га - належить на праві власності ОСОБА_9 .
Одночасно апелянт зазначає про незаконність, необґрунтованість і невмотивованість оскаржуваного рішення слідчого судді, оскільки, накладаючи арешт на нерухоме майно слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що воно є речовим доказом, тому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту на нерухоме майно, без обґрунтування у розумінні ст. 98 КПК України чому саме є речовим доказом нерухоме майно, яке належить підозрюваній і, яке їй не належить, а належить іншим фізичним особам, що підтверджено даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, які були під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно надані слідчому судді.
На думку апелянта нерухоме майно у виді житлових приміщень та земельних ділянок на яке накледно арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні у якому оголошено підозру ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України з огляду на ст. 98 КПК України не є речовим доказом.
Крім того захисник зазначає, що слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного судового рішення послався на наявність цивільного позову заявленого у даному кримінальному провадженні потерпілими до підозрюваної при цьому слідчий суддя не врахував того, що арешт з цих підстав можна накласти відповідно до ст. 173 КПК України на майно, яке належить підозрюваній, проте у цій частині також слідчим суддею не мотивовано чому накладено арешт на майно, яке належить іншим фізичним особам відповідно до Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Апелянт також зазначає про невручення підозрюваній копії клопотання про арешт майна і розгляд клопотання у відсутність захисників підозрюваної та не виклик у судове засідання усіх учасників судового провадження.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , поданої в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 колегія суддів рішення мотивувала наступним.
9.01.2019 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри перевірялась під час обрання останній запобіжного заходу, який з мотивів необґрунтованості підозри не оскаржувався. Сторонами кримінального провадження під час розгляду клопотання про арешт майна не долучено доказів, які б будь-яким чином спростовували обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнано потерпілими. Вказаними особами до підозрюваної ОСОБА_4 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в розмірі 100 000 000 грн. (сто мільйонів гривень) на користь кожного з потерпілих.
5.02.2019 слідчий ВРЗСТ СУ ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт нерухомого майна підозрюваної ОСОБА_4 для забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні. Під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення було надано оригінал указаного клопотання, з розпискою ОСОБА_4 про отримання його копії 5.02.2019, а тому доводи захисника про невручення підозрюваній копії клопотання суперечать матеріалам кримінального провадження.
Приймаюче оскаржуване рішення слідчий суддя указав, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування кримінального правопорушення та для забезпечення цивільного позову клопотання слідчого слід задовольнити частково та накласти арешт на нерухоме майно, яке станом на 5.02.2019 належало на праві власності ОСОБА_4 з позбавленням права його відчуження до скасування арешту на майно у встановленому КПК Порядку.
Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається що підозрювана ОСОБА_4 , захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_13 були повідомленні про час та місце розгляду справи, неприбуття цих осіб, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши зміст цивільного позову ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , колегія суддів приходить до висновку, що він поданий у відповідності до вимог чинного законодавства і є обґрунтованим.
Щодо доводів апелянта про накладення арешту на майно, яке на момент постановлення ухвали не належало ОСОБА_4 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Із додатків до апеляційної скарги вбачається, що апелянт - захисник ОСОБА_5 здійснює захист підозрюваної ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги №01/0119 від 22.01.2019 та ордеру ПТ№071198 від 22.01.2019.
Під час апеляційного розгляду захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_13 повідомили, що діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 та не представляють інтереси інших осіб. Таким чином, захисник ОСОБА_5 не має повноважень представляти інтереси власників об`єктів нерухомості, що на момент апеляційного розгляду не належали підозрюваній ОСОБА_4 та, відповідно, оскаржувати ухвалу слідчого судді в цій частині.
Власники арештованого майна або їх представники до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді не звертались, що не позбавляє їх права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України.
Щодо посилань захисника ОСОБА_5 про те, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформований особою, який не входить до групи слідчих по даному кримінальному провадженню, колегія суддів зазначає, що згідно наданого апеляційному суду копії листа заступника начальника ВРЗСТ СУ ГУ НП Полтавській області ОСОБА_14 від 31.01.2019., доступ до таких реєстрів мають конкретно визначені посадові особи ГУ НП в Полтавській області. Тому надання інформації з реєстру працівником ГУ НП в Полтавській області, який не входить до групи слідчих, не може бути перешкодою для розгляду клопотання про арешт майна.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що для забезпечення завдань кримінального провадження, з метою забезпечення цивільного позову слідчий суддя ухвалив правильне рішення про накладення арешту на майно, що належало ОСОБА_4 , а тому підстав для його скасування не знаходить.
З прийнятим рішенням слідчого судді місцевого суду і суду апеляційної інстанції не погоджуюся з таких підстав.
1/5 частина житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна: 12050671. Загальна площа:51,8 кв.м., житлова площа 36,9 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна: 21 780 грн. Номер запису: 138 в книзі:8;
1/1 частина нежитлових приміщень (мініпекарня та магазин з кафетерієм) за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер майна: 14552029. Загальна площа: 154,5 кв.м. Номер запису:2637 в книзі: 15;
частина житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна:27019179. Загальна площа:206.5 кв.м. Житлова площа 105.0 кв.м. Площа земельної ділянки:774. Загальна вартість нерухомого майна: 986 803грн. Номер запису:440 в книзі:8;
1/10 частина нежитлових приміщень (магазин-кафетерій та перукарня) за адресою АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер майна: 35648222. Технічний опис майна: сарай пл. 4.0 кв.м. Номер запису:7132 в книзі:31;
житлового будинку з господарськими будівлями загально площею 206,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;
1/1 квартири загальною площею 151,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_5 .
7.02.2019 слідчим суддею під час розгляду клопотання про накладення арешту на нерухоме майно на підставі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було встановлено, що з 7.12.2011 та 6.02.2019 ОСОБА_4 на праві власності не належить наступне нерухоме майно:
1/1 частина квартири загальною площею 151,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_5 належить на праві власності з 7.12.2011 ОСОБА_16 ;
1/1 частина житлового будинку з господарськими будівлями загально площею 206,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності з 6.02.2019 ОСОБА_9 ;
1/1 частина нежитлових приміщень (мініпекарня та магазин з кафетерієм) за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності з 6.02.2019 ОСОБА_8 (а.м.35-47).
Тобто, слідчий суддя 7.02.2019 встановивши, що слідчий за погодженням з прокурором просять накласти арешт на нерухоме майно, яке не належить на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_4 ,в порушення вимог ст. 172 КПК України без виклику власників нерухомого майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розглянув клопотання слідчого і наклав арешт на нерухоме майно у тому числі, яке не належить підозрюваній ОСОБА_4 , мотивуючи приписами ст. 170 КПК України та тим, що станом на 5.02.2019 майно належало підозрюваній. Одночасно слідчий суддя зазначив, що так як 1/1 частина квартири загальною площею 151,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_5 належить на праві власності з 7.12.2011 ОСОБА_16 , а не підозрюваній ОСОБА_4 , а земельна ділянка площею 0,0114 га за адресою АДРЕСА_3 є власністю Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради і підозрювана ОСОБА_4 є орендарем цієї земельної ділянки, тобто зазначене нерухоме майно не є приватною власністю ОСОБА_4 і на зазначене майно не може бути накладено арешт через це клопотання слідчого слідчим суддею задоволено частково. Тому твердження апелянта проте, що слідчий суддя, накладаючи арешт на нерухоме майно яке належить на праві приватної власності як підозрюваній ОСОБА_4 так і іншим особам посилався на те, що нерухоме майно є речовим доказом є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді таких мотивів не містить.
Водночас слід зазначити, що судом Територіальну громаду міста Полтави в особі Полтавської міської ради було повідомлено про дату, час та місце розгляду проте до місцевого суду на розгляд клопотання не з`явилися у той же час інших власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 не було повідомлено про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на належне їм на праві приватної власності нерухоме майно.
Доводи апеляційної скарги про порушення права на захист підозрюваної, оскільки слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність захисників підозрюваної за наявності письмового клопотання останньої про відкладення розгляду через неможливість прибути її захисників через зайнятість у інших судових процесах (а.с.27) є слушними, проте права підозрюваній були відновлені під час апеляційного розгляду який відбувся з участю підозрюваної та її захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_5 ,зокрема, останні висловили свої доводи щодо клопотання слідчого про накладення арешту на нерухоме майно.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 10 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення,зокрема для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на нерухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За приписами ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Наведені положення кримінально процесуального законодавства України обумовлені вимогами статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, яка визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права та вимогою статті 41 Конституції України,яка передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер майна: 12050671. Загальна площа:51,8 кв.м., житлова площа 36,9 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна: 21 780 грн. Номер запису: 138 в книзі:8;
Суддя Полтавського
апеляційного суду ОСОБА_3