Справа № 125/2485/15-к
Провадження №11-кп/801/116/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000262 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білилівка Ружинського району Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що14 липня 2015 року, в період часу між 21 та 22 годинами, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у будинку свого батька ОСОБА_10 , за адресою по АДРЕСА_1 , під час суперечки з останнім на побутовому ґрунті, діючи умисно з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , наніс йому численні удари кулаками в область голови та тулуба, спричинивши ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта №55 від 21 вересня 2015 року, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення від яких ОСОБА_10 помер на місці події.

Виявлена при експертизі трупа ОСОБА_10 сполучна травма тіла утворилась від дії тупих твердих предметів, якими могли бути, зокрема, руки; смерть ОСОБА_10 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_10 існує причинний зв`язок.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вироку суду і закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, посилаючись на обґрунтування вироку суду доказами, які не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ обвинуваченого, який частково підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вказав на законність вироку суду, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні вбивства свого батька, за яке він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, правильні, ґрунтуються на доказах, безпосередньо досліджених в суді та оцінених у вироку, сукупність яких дала підстави для прийняття законного і обґрунтованого рішення, на які суд детально послався у вироку.

Твердження, наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності мотиву вбивства спростовуються показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які пояснювали в суді першої інстанції, що потерпілий сварився на сина через зловживання останнім спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_14 , сусід обвинуваченого, також стверджував, що часто бачив останнього п`яним. Те, що він в той вечір не чув сварок між покійним ОСОБА_10 і його сином не виключає їх наявність.

Відповідно до висновків СМЕ трупа смерть ОСОБА_10 настала за 36-40год до початку їх проведення, тобто в ніч з 14 на 15 липня 2015 року. В разі поступового нанесення тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі, покійний міг певний час жити, до певного часу пересуватись в межах кімнати.

Час скоєння злочину обвинуваченим, встановлений судом, співпадає із зазначеними висновками експертизи. Більш того, ОСОБА_7 не заперечував, що після вживання спиртного в кафе, він повернувся додому о 21 годині.

Посилання у скарзі на відсутність доказів щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому однією людиною, зокрема обвинуваченим, не приймаються судом.

За висновками біологічної експертизи на грошових купюрах, вилучених у обвинуваченого і його речах були виявлені сліди крові, походження яких від потерпілого не виключається.

Версія обвинуваченого щодо нанесення тілесних ушкоджень батькові іншими особами, в тому числі сусідами, була перевірена слідством, однак не підтвердилась.

Судом достовірно встановлено, що після перебування ОСОБА_7 в кафе, де вживав алкогольні напої, він повернувся додому, відкрив закриті ним не пошкоджені двері ключами, які мав при собі, і зайшов в кімнату, що виключає проникнення до будинку сторонніх осіб та побиття ними потерпілого. Зазначені обставини також виключають доводи, що потерпілий міг отримати ушкодження на вулиці, куди він в силу стану здоров`я майже не виходив перед смертю.

Твердження обвинуваченого, що він виявив в будинку травмованого батька, закривавленого і побитого, від виклику карети швидкої допомоги батько відмовився, після чого обвинувачений ліг спати, а вранці виявив батька мертвого, не узгоджуються із його поясненнями про турботливе ставлення до потерпілого.

За висновками СМЕ отримані тілесні ушкодження не характерні для неодноразового падіння із висоти власного зросту, хіба що при падінні із десятого поверху.

Відтворення аудіозапису негласної слідчої дії, що є одним із багатьох доказів, також підтверджує вину обвинуваченого у скоєному.

При прослуховуванні аудіозапису ОСОБА_7 у довільній формі розповідав співкамерникам про стосунки із батьком, відомі лише йому та про його побиття, що могло потягти за собою переломи ребер.

Суд обґрунтовано визнав допустимим даний доказ, здобутий на підставі ухвали слідчого судді, за дорученням про його проведення та за наявності клопотання про це.

Відкриття даного доказу давали підстави стороні захисту заявляти клопотання про проведення фоноскопічної експертизи в разі наявності сумнівів у ідентичності голосу обвинуваченого, чого не було ними зроблено.

Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає проведення обов`язкового проведення такої експертизи в разі відсутності сумнівів у достовірності зазначеного доказу.

Ухвалю слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області від 17.07.2018 року було надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль місця камери ІТТ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області, у строк з 17.07.2015 року по 26.07.2015 року.

З протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії, складеного 5 серпня 2015 року оперуповноваженим УКР УМВС України у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_15 , слідує, що проведення негласної слідчої дії відбувалось 21.07.2015 року та 22.07.2015 року, тобто в межах строку визначених вказаною ухвалою слідчого судді.

Суд першої інстанції на законних підставах послався на докази, здобуті під час проведення зазначеної негласної слідчої дії, всі доводи апеляційної скарги на їх недопустимість, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Показання свідка ОСОБА_16 , який міг би підтвердити перебування обвинуваченого із ним в кафе із 18 до 21 години 14.07.2015 року, не впливають на розвиток подій в подальшому, а відтак не підтверджують алібі обвинуваченого.

Висновки амбулаторної судово-наркологічної експертизи від 23.07.2015 року підтвердили свідчення, що ОСОБА_7 зловживав алкоголем, а тому виявляв ознаки хронічного алкоголізму ІІ ступеню. 15.07.2015 року при освідуванні він продовжував перебувати в стані алкогольного сп`яніння.

Суд обґрунтовано визнав скоєння вбивства потерпілого при перебуванні обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, що зумовило його протиправну поведінку і нанесення таких чисельних ушкоджень, небезпечних для життя.

Саме таким емоційним станом обвинуваченого судово-психіатрична експертиза пояснила скоєння ним злочину, вчинення якого підсилилось почуттям образи і злоби за зроблені йому зауваження батьком.

Незважаючи на заперечення обвинуваченого проти висновків щодо зловживання алкоголем, встановлений діагноз також підкріплений викликом до обвинуваченого бригади швидкої допомоги 16 та 17 липня 2015 року в ІТТ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області. В результаті чого був встановлений діагноз хронічний алкоголізм та розлади психіки.

При дачі оцінки юридичної кваліфікації скоєного, суд обґрунтовано керувався роз`ясненнями п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи».

Спосіб, кількість, характер, локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного після скоєного засвідчує про умисел ОСОБА_7 саме на вбивство свого батька.

Тривалість часу протягом якого потерпілий ще був живий, не впливає на кваліфікацію злочину.

Відсутність на тілі потерпілого смертельних ушкоджень чи колото-різаних ран не виключає умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 в інший спосіб.

Не виключається, що переломи 16 ребер, нанесення 84 синців, саден та забоїв в області голови і тулуба, заподіяні руками, ногами, плоскою частиною табурета, що була виявлена на місці, із застосуванням сили до особи похилого віку, немічного батька, якого після побиття залишив помирати на підлозі без будь-якої допомоги, проявивши байдужість до наслідків і є підтвердженням умислу на вбивство.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання та неврахування судом при призначенні покарання обвинуваченому всіх даних, які характеризують його та пом`якшують не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд врахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі ст.ст. 66-67 КК України, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Судом враховані й ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 заявлені в апеляційному суді та думка його захисника про направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд не підлягають до задоволення, адже підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, апелянтами не наведено.

Колегія суддів вважає, що судом наведені достатні мотиви прийнятого рішення, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, а тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 419 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.01.2017 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців із дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналу. Суддя: