Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

3 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року у задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у місті Києві від 27.12.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000602 у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що слідчий, здійснюючи досудове розслідування у кримінальному провадженні, провів усі необхідні слідчі та процесуальні дії і прийняв законну та обґрунтовану постанову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник потерпілого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує на порушення слідчим суддею, який не сприяв повному і всебічному з`ясуванню обставин справи, не витребував матеріали кримінального провадження, вимог закону. Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя не врахував невиконання під час досудового розслідування слідчих дій, на обов`язковість яких вказувалося в ухвалах слідчих суддів та суду апеляційної інстанції, ________________________________________

Справа № 11-сс/824/2297/2019
Категорія: ст.303 КПК України
Слідчий суддя: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
якими вже скасовувалися постанови про закриття цього кримінального провадження. Зокрема, не було проведено судово-медичну, транспортно-трасологічну та автотехнічну за усіма варіантами обставин ДТП експертизи, в тому числі за вихідними даними, вказаними у показаннях потерпілого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим твердження слідчого про їх неправдивість, на переконання представника, є проявом упередженості.

Що стосується висновку судової комплексної відеотехнічної та автотехнічної експертизи № 9599/12-52/9600/12-35 та висновку комплексної відеотехнічної та фототехнічної експертизи № 19/2-2/90Ф, згідно з якими водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути ДТП, якими слідчий обґрунтував прийняте рішення про закриття кримінального провадження, то об`єктом дослідження експертів є відеозапис тривалістю 5 секунд, з якого неможливо ідентифікувати місцевість, реєстраційний номер чи модель автомобіля та пішохода. Потерпілий неодноразово наголошував, що на записі зафіксований не він. Цей запис датований 2010 роком, у той час як подія сталася 12.09.2012, і був переданий слідчому майже через місяць ОСОБА_10 , який нібито був на місці пригоди, залишив ОСОБА_8 свій номер телефону та поїхав. Тобто запис не був вилучений у ОСОБА_10 в порядку, передбаченому КПК України. Носій інформації, на який було здійснено запис, слідством не витребовувався, не вилучався і не досліджувався, не було вилучено автомобіль, що вчинив наїзд на пішохода, а одяг потерпілого, який є речовим доказом, з незрозумілих причин знищено. Також експертам надавалися вихідні дані відповідно до показань ОСОБА_8 , а показання потерпілого у вихідних даних відображені не були. Свідки відомі слідству зі слів ОСОБА_8 і нібито залишили йому свої контактні телефони, або останній умисно повідомив телефони осіб, що могли дати вигідні для нього показання, за винятком свідка ОСОБА_11 . Всі ці особи давали різні показання про одяг, у який був одягнутий ОСОБА_7 , що ставить під сумнів їх перебування на місці ДТП, і їхні показання про відсутність у ОСОБА_8 можливості уникнути зіткнення експертним шляхом не перевірялися.

Під час досудового розслідування були задоволені клопотання про призначення судово-медичної експертизи з метою визначення ступеню втрати працездатності та транспортно-трасологічної експертизи роликових ковзанів, що зберегли на собі характерні пошкодження. Однак оригінали медичної документації слідчий не витребував, на проведення консультативних оглядів фахівцями в галузі медицини ОСОБА_7 не викликав, а тому призначення експертизи є формальним. При цьому слідчий безпідставно посилається на доручення працівникам відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області, які пов`язані з узгодженням дати приїзду потерпілого до м. Києва і датовані раніше призначеної експертизи. І з усіх перелічених слідчим листів потерпілий отримував лише один від 03.07.2018 з вимогою повідомити найближчий відділ поліції, а не з`явитися на слідчу дію.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, пропуск якого мотивовано тим, що 28.02.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Під час проголошення повного тексту потерпілий та представник присутні не були, і копію оскарженої ухвали представник отримала поштою лише 21.03.2019, що перешкодило обґрунтувати належним чином апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибула і направила клопотання з проханням здійснювати апеляційний розгляд без її та потерпілого участі. А тому відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття вказаних осіб не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи слідчого ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пояснив, що під час досудового розслідування здійснив всі можливі слідчі дії та прийняв обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження, а слідчий суддя, відповідно, постановив законну ухвалу; перевіривши матеріали судового провадження, матеріали кримінального провадження № 0000602 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Апеляційна скарга подана 22.03.2019, тобто з пропуском строку апеляційного оскарження.

З матеріалів судового провадження слідує, що 28.02.2019 слідчий суддя у відповідності з вимогами ч.2 ст.376 КПК України обмежився складанням і оголошенням резолютивної частини судового рішення, повний текст якого ОСОБА_6 було направлено 13.03.2019. А тому не довіряти її доводам про отримання копії ухвали 21.03.2019 немає підстав, і, враховуючи те, що подання обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення з текстом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000602, постановою слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20.09.2012 порушено кримінальну справу за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. У вказаній постанові зазначено, що 12.09.2012 близько 22 години 15 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Ford Focus» д/н НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині б-ру Кольцова зі сторони пр-ту Л. Курбаса в м. Києві напроти будинку № 15 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. 12.12.2012 відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України.

Дії ОСОБА_8 на предмет наявності ознак кримінального правопорушення були предметом ретельної перевірки слідчих.

Однак, як встановлено під час досудового розслідування, причиною даної ДТП є перетин ОСОБА_7 проїзної частини перед автомобілем «Ford Focus» д/н НОМЕР_1 на відстані, на якій водій не мав технічної можливості уникнути наїзду, тобто порушення ним вимог п.п.1.3, 1.5, 4.7, 4.14 «а», «б», «г» Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Вказані обставини об`єктивно підтверджуються даними, які містяться в показаннях свідка ОСОБА_8 водія автомобіля «Ford Focus», показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 очевидців наїзду на ОСОБА_7 , який зіскочив на проїзну частину і швидко перетинав її, рухаючись навскоси в районі пішохідного переходу на роликах. При цьому свідок ОСОБА_10 під час допиту надав диск CD-R із записом відеореєстратора, встановленого в його автомобілі, який визнано речовим доказом і приєднано до матеріалів кримінальної справи.

Також слідчим було призначено судово-медичну експертизу з метою встановлення характеру і ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому внаслідок ДТП, комплексну відео- та автотехнічну експертизу.

У відповідності з висновком судово-медичної експертизи № 1932/Е від 11.12.2012 у ОСОБА_7 виявлені середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, локалізація та характер яких з урахуванням обставин справи дозволяють стверджувати, що вони утворились внаслідок дії тупого предмету (предметів), могли утворитись 12.09.2012 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).

Згідно з висновком комплексної відеотехнічної та автотехнічної експертизи № 9599/12-52/9600/12-35 від 23.11.2012 у відеозаписі ДТП відеореєратора зображення ОСОБА_7 спостерігається із середини першої смуги руху в напрямку пр-ту Л. Курбаса і місце наїзду знаходиться на третій смузі руху в напрямку вул. Зодчих поза межами пішохідного переходу. В даній дорожній обстановці при вказаних у поясненнях водія параметрах зближення автомобіля «Ford Focus» та ОСОБА_7 водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля із зупинкою до лінії руху ОСОБА_7 . У експертів немає підстав технічного характеру вважати дії водія ОСОБА_8 такими, що не відповідали вимогам п.12.3 ПДР. Причиною даної ДТП з технічної точки зору слід вважати перетин ОСОБА_7 проїзної частини перед автомобілем на відстані, на якій водій не мав технічної можливості уникнути ДТП.

Постанови слідчих від 18.12.2012, від 26.11.2014, від 26.12.2017 про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 і ч.2 ст.286 КК України, скасовувалися відповідно ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2013, ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2016, від 28.02.2018.

Після скасування вказаних постанов слідчими на виконання вказівок суду було допитано свідка ОСОБА_15 лікаря бригади швидкої медичної допомоги, який виїжджав на місце пригоди і точно запам`ятав, що хлопець, якого вони доставили до лікарні, був у роликах та навушниках, а також вжито заходів з метою з`ясування, у що був одягнутий потерпілий, і встановлено, що одяг був розрізаний в приймальному покої з метою зменшення додаткового травмування під час роздягання, а його залишки утилізовані в зв`язку із значним забрудненням та пошкодженням, а решта речей, у тому числі ролики, передані ОСОБА_16 .

Матір потерпілого ОСОБА_16 , яка визнана потерпілою, під час допиту 24.04.2013 зазначила, що не має вільного часу для допиту, а 19.06.2013 висловила зауваження щодо схеми пригоди, подала клопотання про призначення транспортно-трасологічної експертизи, для проведення якої пообіцяла надати в найближчий час ролики сина, повідомила, що людина, зафіксована на записі відеореєстратора, не її син, що вона встановила, переглянувши його речі і з`ясувавши, у що він був одягнутий в момент ДТП, а також за манерою рухів та осанкою, і що в приватних розмовах від різних експертів та лікарів, але яких, вона не пам`ятає, їй стало відомо, що характер тілесних ушкоджень свідчить, що швидкість автомобіля була більша ніж 100 км/год.

Потерпілий ОСОБА_7 під час допиту 23.10.2013 висунув версію механізму ДТП, за якою наїзд на нього стався в той час, коли він звичайним темпом на роликах переходив проїзну частину по пішохідному переходу, переконавшись у відсутності транспортних засобів. Коли йому вже залишилося пройти 2-3 метри до тротуару, на нього стався наїзд автомобілем, який, на його думку, рухався зі швидкістю близько 100 км/год., після чого він втратив свідомість. Крім того, потерпілий вказав, що на відеозапису зображений не він.

Представником потерпілої ОСОБА_16 19.06.2013 і 01.07.2013 були подані клопотання про проведення відтворення обстановки та обставин події, допит всіх очевидців ДТП, медперсоналу та працівників ДАІ, які виїжджали на місце події, медперсоналу лікарні на предмет з`ясування, в який одяг був одягнутий ОСОБА_7 і де знаходиться одяг, чи були на потерпілому ролики та які предмети були при ньому, а також про додатковий допит свідків, у тому числі з метою перевірки показань ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , про вилучення у останнього відеореєстратора та проведення товарознавчої фототехнічної експертизи та експертизи відеозапису на предмет встановлення обставин відеофіксації ДТП. Потерпілим ОСОБА_7 було направлено клопотання від 29.09.2016 та аналогічне клопотання від 05.12.2016 його представником про призначення комплексної судової експертизи відеозапису та фототехнічної експертизи, судово-медичної експертизи для встановлення у відсотковому відношенні ступеню втрати працездатності, комплексної судової медико-криміналістичної та транспортно-трасологічної експертизи з наданням роликових ковзанів, про додатковий допит потерпілого, проведення слідчого експерименту за його участю та подальшим призначенням за результатами проведених слідчих дій автотехнічної експертизи за усіма варіантами обставин ДТП. Ці клопотання задоволені слідчим.

На виконання клопотань слідчий додатково допитав свідка ОСОБА_10 , який пояснив причини некоректного відображення дати та часу зйомки на записі відеореєстратора тим, що в налаштуваннях відеореєстратора не було виставлено дійсну дату, свідка ОСОБА_17 інспектора СОТ ДТП ВДАІ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, який виїжджав на місце пригоди, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 .

За висновком експерта № 19/9-2/90Ф від 22.03.2017 наданий на дослідження відеозапис не зазнавав монтажу, але зазнавав змін, що стосуються дати створення та дати останнього запису файлу. Зображення особи в період часу на лічильнику пристрою з 06:07:52 по 06:07:54 для ідентифікаційного портретного дослідження непридатне, і встановити марку, модель, номерний знак автомобіля, що здійснює наїзд на особу, яка перетинає проїзну частину справа наліво в районі пішохідного переходу, не виявляється можливим.

Згідно з висновком експерта № 2090/е від 26.12.2018 з огляду на те, що вирішення питань, пов`язаних з визначенням втрати працездатності, потребує аналізу оригіналів медичної документації та консультативних оглядів ОСОБА_7 фахівцями в галузі медицини, для відповіді на поставлені питання є нагальна обґрунтована необхідність у проведенні судово-медичної (комісійної) експертизи.

Вжитими заходами провести транспортно-трасологічну експертизу, слідчий експеримент за участю потерпілого, і відповідно судову автотехнічну експертизу не представилося можливим, оскільки неодноразові телефонні запрошення та листи від 04.04.2014, 11.07.2014, 22.10.2014, 24.11.2016, 11.04.2017, 15.05.2017, 03.07.2017, 30.08.2017, 02.04.2018, 03.05.2018, 07.06.2018, 03.07.2018, 02.08.2018, 26.10.2018 щодо узгодження явки до органу до судового розслідування з метою проведення слідчих дій, а також пропозиції надати ролики для проведення транспортно-трасологічної експертизи були проігноровані потерпілими ОСОБА_16 та ОСОБА_7 .

Постановою слідчого про доручення проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території від 07.11.2018 працівникам відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області було доручено допитати ОСОБА_7 , який проживає в Тернопільській області, в тому числі щодо підтвердження отримання листів та приблизних строків його прибуття для проведення слідчого експерименту.

Однак на виконання доручення була допитана ОСОБА_16 , яка зазначила, що проживає разом з сином, жодних листів з СУ ГУНП у місті Києві до них не надходило, що син повинен пройти черговий курс стаціонарного лікування, і вона вважає, що він зможе взяти участь у слідчому експерименті в 2019 році. Засоби зв`язку з ОСОБА_7 , в тому числі номер мобільного телефону для контактування з потерпілим вона надати відмовилася.

Між тим, у справі містяться достовірні дані про отримання листа від 24.11.2016, оскільки представник потерпілого посилався на нього в заяві від 12.12.2016, наголошуючи на тому, що проведення слідчих та процесуальних дій матиме сенс лише після проведення комплексної судової експертизи відеозапису та фототехнічної експертизи.

У клопотанні від 01.08.2018 потерпілий ОСОБА_7 зазначає про отримання листа від 03.07.2018 і про неможливість прибути до м. Києва для проведення слідчих дій, зауважуючи на тому, що не проведена експертиза за вихідними даними, вказаними в його показаннях, а також повідомляє, що ним будуть надані копії медичних документів для проведення судово-медичної експертизи ступеню втрати працездатності.

Між тим, на підтвердження отримання потерпілими листів від 07.06.2018, 03.07.2018, 02.08.2018 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції слідчий ОСОБА_5 надав скрін-шот з мобільного телефону з sms-повідомленнями ПАТ «Укрпошта» про вручення рекомендованих листів з ідентифікаційними номерами, які співпадають з цими номерами на фіскальних чеках, що містяться в справі.

А тому слідчий дійшов висновку, що неприбуття до органу досудового розслідування потерпілого ОСОБА_7 з 23.10.2013 свідчить про затягування досудового розслідування, що пов`язано цивільно-правовим спором за позовом ОСОБА_7 до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» та ОСОБА_8 , і з огляду на достовірно встановлений механізм виникнення та розвитку дорожньо-транспортної пригоди визнав подальше проведення слідчих (розшукових) дій недоцільним.

Таким чином в ході досудового розслідування слідчим відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України було здійснено достатній обсяг слідчих дій з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, що спростовує доводи в апеляційній скарзі про протилежне.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Встановивши такі обставини, слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у місті Києві ОСОБА_5 прийняв вмотивовану постанову про закриття кримінального провадження.

Розглядаючи скаргу на рішення слідчого відповідно до вимог ст.303 КПК України, слідчий суддя перевірив доводи представника потерпілого ОСОБА_6 і правильно дійшов до висновку про те, що, здійснюючи досудове розслідування, слідчий провів усі необхідні слідчі та процесуальні дії для встановлення обставин у кримінальному провадженні, і прийняв обґрунтовану постанову на підставі отриманої в ході досудового розслідування інформації, яка відповідає вимогам закону.

Всупереч доводам в апеляційній скарзі слідчий суддя витребував матеріали закритого кримінального провадження з СУ ГУНП у місті Києві (а.с.34, 35), однак на вимогу вони надані не були, у зв`язку з чим слідчий суддя посилався на відомості у постанові про закриття кримінального провадження, яка містить детальний перелік слідчих та процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, в хронологічному порядку.

Враховуючи апеляційні вимоги представника потерпілого про скасування ухвали слідчого судді і ухвалення нової ухвали за наслідками розгляду скарги на постанову слідчого по суті, судом апеляційної інстанції були ретельно вивчені матеріали кримінального провадження № 0000602, що дало можливість переконатися в тому, що висновки в постанові про закриття кримінального провадження та відповідно ухвалі слідчого судді повністю відповідають встановленим під час досудового розслідування обставинам.

Слідчий суддя дав належну оцінку тому, що певний обсяг слідчих дій, клопотання про які заявлялися потерпілими та їхніми представниками, а саме, слідчий експеримент, транспортно-трасологічна, автотехнічна експертизи, проведення яких вимагало особистої участі потерпілого ОСОБА_7 , не було виконано з причин його неявки до органу досудового розслідування.

За змістом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України.

Колегія суддів зауважує, що вказані раніше обставини, з урахуванням тверджень потерпілих про не отримання листів слідчого, які не відповідають дійсності, небажання надати засоби зв`язку, свідчать не про недбалість слідчого, як про це зазначає представник, а про обрану потерпілими позицію, яка свідчить про невиконання ними обов`язків, передбачених ст.57 КПК України, а саме, прибути за викликом слідчого, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибути, і не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення.

Не сприяє така позиція і дотриманню розумних строків, оскільки неприбуття ОСОБА_7 до слідчого після 23.10.2013 і ненадання для проведення експертного дослідження ОСОБА_16 роликових ковзанів, які вона обіцяла надати під час допиту 01.07.2013, явно перевищують строки, об`єктивно необхідні для виконання процесуальних дій. З приводу автотехнічної експертизи слід зазначити, що у клопотаннях потерпілого і представника потерпілого від 29.09.2016 і від 05.12.2016 ставилося питання про її призначення за результатами проведення слідчих дій, а саме, додаткового допиту потерпілого та слідчого експерименту за його участю, за усіма варіантами обставин ДТП, а не за вихідними даними, які містяться у показаннях потерпілого в протоколі допиту від 23.10.2013. Потребувало проведення консультативних оглядів ОСОБА_7 фахівцями в галузі медицини і проведення судово-медичної експертизи з метою визначення ступеню втрати працездатності.

Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова слідчого ґрунтується виключно на висновку комплексної відеотехнічної та автотехнічної експертизи № 9599/12-52/9600/12-35 від 23.11.2012 та висновку комплексної судової експертизи відеозапису та фототехнічної експертизи № 19/9-2/90Ф від 22.03.2017, об`єктом яких є відеозапис, отриманий не у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, а також показаннях ОСОБА_8 .

У відповідності до вимог ч.2 ст.66 КПК України 1960 року, який діяв станом на дату проведення допиту свідка ОСОБА_10 , докази можуть бути подані будь-якими громадянами. А тому допустимість як доказу відеозапису, наданого свідком під час допиту, що відображено у відповідному протоколі, жодних сумнівів не викликає. Під час додаткового допиту свідок дав показання, які повністю усувають розбіжність у даті та часі, зафіксованих лічильником відеореєстратора, та коли сталася дорожньо-транспортна пригода.

Неможливість ідентифікувати на зображенні особу, марку, модель та номерний знак транспортного засобу не є перешкодою у використанні цього доказу і тому, що зафіксовані відеозаписом обставини узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8 та низки інших свідків сторонніх осіб, які не є зацікавленими, і спростовують показання потерпілого.

Не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження і те, що після дорожньо-транспортної пригоди не було вилучено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_8 , одяг потерпілого, оскільки можливість проведення цих слідчих дій наразі втрачена.

Що стосується тверджень в апеляційній скарзі про те, що очевидці пригоди відомі зі слів ОСОБА_8 , який міг повідомити телефони осіб, а ті могли дати вигідні для нього показання (крім свідка ОСОБА_11 ), лише з огляду на те, що показання свідків містять розбіжності стосовно одягу потерпілого, то вони є виключно припущеннями представника потерпілого і жодними об`єктивними даними не підтверджуються.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 висловили припущення про те, у що був одягнений потерпілий в момент скоєння на нього наїзду, зазначивши, що вони точно не пам`ятають ці обставини, що є цілком логічним, оскільки додаткові допити свідків проводилися 11.11.2013, тобто більше ніж через рік після ДТП, а свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_10 допитувалися з цього приводу 16.05.2014.

Свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_11 викликали швидку медичну допомогу одразу після пригоди, що підтверджується відповіддю Київської міської станції швидкої медичної допомоги від 16.10.2012 № 1400/Б на запит слідчого, і, за їхніми ж показаннями, знаходилися втрьох з ОСОБА_14 в одному автомобілі. А тому перебування свідків на місці пригоди ніяких сумнівів не викликає.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Поновити представнику потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у місті Києві від 27 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000602 у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3