Справа № 127/1778/19
Провадження № 1-в/127/27/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Засуджений ОСОБА_5 у своєму клопотанні зазначає, що метою звернення до суду з даним клопотанням є припинення порушень прав людини, гарантованих статтями 28, 29 Конституції України та статтями 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Довічне позбавлення волі, як вид кримінального покарання в Україні, підстави та практика його призначення, правила і порядок виконання системно порушують Конституцію України, чинні міжнародно-правові договори в галузі правосуддя та прав людини, що підтверджено, в тому числі практикою Європейського суду з прав людини.

Дане клопотання ґрунтується на конкретних рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі, від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», по якому суд дійшов висновку, що рішення засудити позивачів до пожиттєвого тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст. 3 Конвенції, оскільки держава - відповідач не передбачила обмеження у часі відбування покарання та можливості умовно-дострокового звільнення осіб.

Заявник просить від національного суду врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), Конституції України та звільнити його шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Також засуджений зазначив, що за час відбування покарання відбулися істотні зміни на краще в свідомості, поведінці та його особистості.

Разом з тим, жоден законодавчий акт, в тому числі КК України (1960р.), не містить розмежування ознак тяжких та особливо тяжких злочинів, або правового визначення «особливо тяжкий злочин», при цьому покарання у виді довічного позбавлення волі призначається за скоєння «особливо тяжких злочинів».

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 клопотання підтримав зіславшисть на мотиви викладені в клопотанні засудженого.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання доставлений не був, оскільки у своєму клопотанні просив суд провести розгляд клопотання без його особистої участі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає умовне-дострокове звільнення осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі. Заміна цього покарання може бути у відповідності до вимог ст.ст. 85,87 КК України, тільки внаслідок акту помилування Президента України.

Заслухавши захисника ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого ОСОБА_5 суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, згідно частини 3 якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджено вироком судової колегії по кримінальним справам Київського обласного суду від 25 травня 1998 року за ст. 93 п. «г» КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 06 серпня 1998 року вирок Київського обласного суду від 25.05.1998 року щодо ОСОБА_5 , залишено без змін.

Постановою Київського обласного суду від 15.06.2000 року засудженому ОСОБА_5 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі з утриманням в тюрмі суворого режиму.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За вчинений ОСОБА_5 злочин, передбачений ст. 93 п. «г» КК України (в ред. 1960 року), максимальне покарання передбачено у виді смертної кари розстрілу.

Призначене вироком судової колегії по кримінальним справам Київського обласного суду від 25 травня 1998 року та постановою Київського обласного суду від 15.06.2000 року ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачено за вчинення злочинів, як окремі види покарань, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого, в частині заміни невідбутої частини покарання більш мяким, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.

Посилання засудженого на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено. В той же час, частиною першою статті 87 КК України, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України.

Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , не має, а тому в його задоволені слід відмовити.
Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 367, 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя: