Справа № 466/4193/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/536/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Львівської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, працездатного, не одруженого, раніше судженого 22.11.2011 р. Миколаївським районним судом Львівської області за ч.ч.1,2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2018 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та обрано йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу його затримання 19.05.2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами у справі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, однак щодо нього вирок не оскаржується.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 18.05.2018 р. близько 00год.20хв., перебуваючи між будинками АДРЕСА_2 , діючи в групі за попередньою змовою між собою, умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 , почали наносити йому удари по обличчю та тулубу, внаслідок чого спричинили потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які не були небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого відкрито заволоділи майном потерпілого: сумкою чорного кольору марки «Gorand» вартістю 500грн., в якій були гаманець марки «DrBond» вартістю 250грн., посвідчення водія на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_11 на автомобіль Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 , картка Ощадбанку, грошові кошти в сумі 401 грн. Своїми діями завдали потерплому шкоди на загальну суму 1151 грн.
Не погоджуючись з вироком суду в частині обраної міри покарання, обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції не повною мірою враховано те, що свою вину він визнав, потерпілий до нього претензій не має, викрадене майно останньому повернуто. Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що він виховується у багатодітній сім`ї і на даний час його мати, яка є пенсіонером і має проблеми зі здоров`ям, потребує його допомоги. З огляду на це обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши йому покарання.
В інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 оскаржила вирок суду, вважаючи такий занадто суворим. У поданій апеляційній скарзі захисник зазначає, що обвинувачений позитивно характеризується, свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, сприяв органам досудового розслідування у проведенні слідства, потерпілий претензій до нього не має, цивільний позов не заявляв, усе відібране майно йому повернуто. За таких обставин апелянт вважає, що визначена судом першої інстанції міра покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок надмірної її суворості, а тому, просить змінити призначене ОСОБА_7 покарання на більш м`яке, не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_9 на підтримання поданих апеляційних скарг, позицію прокурора на їх спростування, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання, суд згідно вимог ч.1 ст.65 КК України повинен визначати таке у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне, відповідно до положень Загальної частини КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при вирішенні питання щодо необхідної міри покарання ОСОБА_7 взято до уваги ступінь тяжкості скоєного ним діяння, яке кваліфіковане за ч.2 ст.186 КК України та з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, відбував покарання у виді позбавлення волі та належних висновків для себе не зробив. Наведене в сукупності із характеристикою за місцем проживання, згідно якої жителі с. Демня Миколаївського району Львівської області зверталися до сільської ради із усними скаргами на ОСОБА_7 , який на зауваження не реагує, а батьки на нього впливу не мають (а.с.52), є достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Водночас з огляду на наявність пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обтяжуючих обставин рішення суду про можливість застосування даного виду покарання у визначеному розмірі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.186 КК України, ближче до її мінімальної межі, слід вважати обґрунтованим.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність надання ним допомоги матері ОСОБА_12 , яка є пенсіонером і має проблеми зі здоров`ям, то такі впливу на вид і міру покарання, застосованих до ОСОБА_7 , не мають, оскільки згідно довідки про склад сім`ї (а.с.53, 54) та, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, у неї є інші повнолітні діти, які зобов`язані надавати допомогу і підтримку.
За таких обставин колегія суддів вважає, що обране судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 правильність висновків, викладених в оскаржуваному вироку, не спростовують і під сумнів їх не ставлять.
Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2018 р. щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4