Єдиний унікальний номер 185/842/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської

області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001915 від 16.09.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В`язівок Павлоградського району, Дніпропетровської області, непрацюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 13.11.2012 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 07.02.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 296, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 місяць по вироку Першотравенського міського суду від 13.11.2012 року, та до відбуття покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. 30.01.2015 року умовно-достроково звільнений від відбуття покарання з Жовтоводської ВК № 26, не відбутий строк 4 місяці 24 дні;
- 28.01.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців. На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 місяць по вироку Першотравенського міського суду від 10.09.2015 року, та до відбуття покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 25.02.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням по вироку Павлоградського міськрайонного суду від 28.01.2016 року, та до відбуття покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 25.03.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст. 70 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком Павлоградського міськрайонного суду від 25.02.2016 року, та до відбуття покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 23.02.2017 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднано 7 місяців по вироку Павлоградського міськрайонного суду від 25.03.2016 року, та до відбуття покарання 4 роки 7 місяців позбавлення волі, враховуючи з 21.12.2015 року по 23.02.2017 року. Перегляд вироку 01.06.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області з визначенням ст. 72 ч.5 КК України, а саме враховано строк попереднього затримання з 25.03.2016 року по 01.06.2016 року включно. 20.06.2018 року умовно-достроково звільнений з П`ятихатської ВК Дніпропетровської області № 122, не відбутий строк 9 місяців 7 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 15.09.2018 року о 23.00 год., керуючись злочинним умислом, направленим на порушення недоторканості житла, з метою незаконного проникнення до будинку АДРЕСА_3 , який на праві володіння та користування належить ОСОБА_5 , всупереч волі законного володільця житла ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що не має права проникати до житла чи іншого володіння особи, порушуючи право на недоторканність житла, та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, шляхом розбиття вікна, таємно проник всередину будинку АДРЕСА_3 , де залишався в ньому до моменту поки ОСОБА_5 його не помітив, чим порушив передбачене ст. 30 Конституції України від 28.06.1996 року, ст.. 12 «Загальної декларації прав людини» (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року) та ст.. 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» від 04.11.1950 року гарантоване право ОСОБА_5 на недоторканість житла.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті, він повністю згоден. Дійсно, 15.09.2018 року о 23.00 год. він, розбивши вікно, проник до будинку АДРЕСА_3 , де перебував без дозволю володільця ОСОБА_5 . У вчиненому він щиро кається. Моральну шкоду визнає в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що о 23.00 год. 15.09.2018 року він перебуваючи у себе вдома почув за стіною гуркіт, та коли вийшов, то побачив, що обвинувачений, який розбив вікно, сидів в кімнаті, та пив каву. Він викликав працівників поліції, які затримали обвинуваченого. Просить суд призначити обвинуваченому сурове покарання з позбавленням волі, та стягнути з останнього моральну шкоду в сумі 4800 грн., яка полягає в тім, що він є чоловіком похилого віку, проживає один, зазнав певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно його злочину, а саме те, що через робите скло до його будинку заходило холодне повітря, та він не мав можливості самостійно полагодити розбите вікно.
Допитавши обвинуваченого, потерпілого, суд вважає, що ОСОБА_3 винний у незаконному проникненні у житло.

Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 162 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, раніше судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, вину визнав у повному обсязі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винної та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі.

Відповідно до п «б» ч.1 ст.72 КК України покарання у межах санкції ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі слід перевести у позбавлення волі у співвідношенні: 1 дню позбавлення волі відповідає 2 дні обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України суд вважає необхідним до призначеного покарання, за сукупністю вироків, обвинуваченому ОСОБА_3 до призначеного покарання за цим вироком слід частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23.02.2017 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.06.2016 року в частині зарахування строку попереднього затримання, оскільки після вироку, але до повного відбування покарання обвинувачений вчинив новий злочин.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним злочинів, оскільки виправити останнього та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року, зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст.137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпілий зазнав певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно його злочину, а саме те, що через розбите скло до його будинку заходило холодне повітря, у зв`язку з його похилим віком, а також те, що останній проживає сам, та він не мав можливості самостійно полагодити розбите вікно, яке і на даний час не полагоджено, а тому має право на відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, а саме в сумі 4800 грн.
Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі п «б» ч.1 ст.72 КК України покарання у межах санкції ч.1 ст. 162 КК України у вигляді 1 року обмеження волі перевести у позбавлення волі у співвідношенні: 1 дню позбавлення волі відповідає 2 дні обмеження волі, а саме до покарання у виді 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_3 , за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23.02.2017 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.06.2016 року в частині зарахування строку попереднього затримання, та призначити остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання відраховувати з часу звернення вироку до виконання.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 4800 (чотри тисячі вісімсот) грн.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 1444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити дійсний у вигляді особистого зобов`язання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1 .