ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/291/19 Справа № 193/1019/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши 28 січня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000171 від 24.04.2017 року за апеляційними скаргами прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 02 жовтня 2018 року щодо обвинувачених
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Клайпеди, Литва, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, раніше судимого:
- 09.11.1993 р. Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 140 ч. 2, 141 ч.2, 81 ч. 3, 42 ч. 1 КК України (1960 р.) до 4 років позбавлення волі. Звільнений 31.03.1995 р. умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 18 днів;
- 30.07.1996 р. Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 86-1, 44, 81 ч. 4, 44, 42, 43 КК України (1960 р.) до 5 років позбавлення волі. Звільнений 12.04.2001 р. по відбуттю строку покарання;
- 21.08.2003 р. Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ст. 187 ч. 3 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою від 23.01.2004 р. Апеляційного суду Дніпропетровської області, вирок змінено, перекваліфіковано зі ст. 187 ч. 3 на 186 ч. 3 КК України, та зменшено строк покарання до 5 років позбавлення волі;
- 13.07.2004 р. Апеляційним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 3, 187 ч. 3, 187 ч. 4, 289 ч. 3, 115 ч. 2 п.п. 6, 12; 70 ч. 1; 70 ч. 4, 72 КК України до 15 років позбавлення волі. Звільнений 12.11.2014 р. умовно-достроково на 3 роки 7 місяців 28 днів; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Водяне Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта неповна середня, працюючого ТОВ «Терра Білд» істопник, неодруженого, учасника бойових дій, судимого:
- 25.02.2003 р. Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 186 ч. 2, 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 03.06.2003 р. по відбуттю строку покарання;
- 03.04.2008 р. Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 277 ч. 1, 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 14.12.2011 р. умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 1 день; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Новожитомир Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, непрацюючого, неодруженого, судимого:
- 26.12.2017 р. Петрівським районним судом Кіровоградської області за ст. ст. 289 ч. 2, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України
Учасники судового провадження:
прокурора ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком, ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України призначено покарання ОСОБА_8 , шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком від 13.07.2004 р. Апеляційного суду Дніпропетровської області та вважати засудженим до 5 років 1 місяця позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Згідно ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 від відбуття покарання звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 р.» обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом покарання.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст. 289 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, у виді 4 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України визначено ОСОБА_10 остаточне покарання, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеним за вироком від 26.12.2017 р. Петрівського районного суду Кіровоградської області, менш суворого покарання, призначеного цим вироком та вважати засудженим до 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Згідно ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_10 від відбуття покарання звільнено з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
За обставин встановлених судом першої інстанції, 23.04.2017 р., близько 23-00, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 і неповнолітнім ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, приїхали на автомобілі ОСОБА_9 , марки «ВАЗ 21013» д/з НОМЕР_1 , на вул. Молодіжну в смт. Софіївка Дніпропетровської області, де, близько 23-50, неповнолітній ОСОБА_10 , підійшов до припаркованого біля буд. № 10 по вул. Молодіжній в смт. Софіївка, автомобіля «ВАЗ 21063» д/з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 та шляхом підбору ключа відкрив салон автомобіля. Після цього, ОСОБА_8 сів за кермо вказаного автомобіля, намагаючись завести двигун, але це йому не вдалося. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відкотили автомобіль до житлових будинків масиву «Молодіжний» смт. Софіївка, де використовуючи раніше підготовлений трос для буксирування автомобілів, причепили вказаний автомобіль до автомобіля ОСОБА_9 .. Після цього, ОСОБА_8 сів за кермо автомобіля ОСОБА_9 , який сів на переднє пасажирське сидіння, а неповнолітній ОСОБА_10 сів за кермо автомобіля «ВАЗ 21063», д/з НОМЕР_2 , і шляхом буксирування заволоділи вказаним транспортним засобом, чим спричинили ОСОБА_13 матеріальну шкоду на 23955,25 гривень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 просить вирок скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_9 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна.
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_9 від відбуття покарання звільнити з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок прокурор не оскаржує.
В обгрунтування зазначає, що ОСОБА_9 неодноразово був засуджений за вчинення тяжких злочинів, вказані судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, а тому він не може бути звільнений від відбування призначеного покарання на підставі Закону України Про амністію у 2016 році

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок змінити, резолютивну частину вироку в частині призначення покарання викласти у наступній редакції:
ОСОБА_8 - (стр.3 абз.15 вироку суду від 02.10.2018) «вважати засудженим до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна».
ОСОБА_9 (стр.4 абз.3 вироку суду від 02.10.2018) «Згідно ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк па 2 роки, поклавши на нього передбачені п.2 ч.2. п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та відповідно до п.2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти такі обов`язки: п.2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_10 (стр.4 абз.7 вироку суду від 02.10.2018) «Згідно ст. 75. 104 КК України засудженого ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на1 рік поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України в ч. 1 п.1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п.2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та відповідно до п.2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти обов`язки: п.2)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації». В іншій частині вирок прокурор не оскаржує.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України просить дослідити копію свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 виданого виконавчим комітетом Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2018, стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 КК України змінити у зв`язку незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2018 року у кримінальному провадженні №0000171 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 КК України в частині призначеного покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 289 КК України - скасувати, а кримінальне провадження закрити як щодо померлого обвинуваченого.
Резолютивну частину вироку в частині призначення покарання викласти у наступній редакції: ОСОБА_9 - (стр.4 абз.3 вироку суду від 02.10.2018) «Згідно ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на 2 роки, поклавши на нього передбачені п.2 ч.2. п.п. 1.2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: 1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та відповідно до п.2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти такі обов`язки: п.2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_10 - (стр.4 абз.7 вироку суду від 02.10.2018) «Згідно ст. 75, 104 КК України засудженого ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на 1 рік. поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України в ч. 1 п. 1 )періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; п.2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та відповідно до п.2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти обов`язки: п.2)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачені повністю визнали свою вину в інкримінованому їм органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 289 КК України, у зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинувачених, на чому ні сторона обвинувачення, ні обвинувачені не наполягали.
Висновки суду щодо обставин злочину, доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні ними інкримінованого злочину за який їх засуджено, та правильність кваліфікації їхніх дій за ч. 2 ст. 289 КК України, у тому числі і вид і міра покарання в апеляційній скарзі прокурора та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Місцевий суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Разом з тим, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбуття покарання на підставі ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році, судом зазначених вимог закону виконано не було.
Так, відповідно ч. 2 ст. 86 КК України, Законом України Про амністію у 2016 році, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнанні винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операціях, забезпеченні її проведенні, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні, та ст. 9 цього Закону)
За вказаними вимогами статті 4 п. в Закону України Про застосування амністії в України, амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та /або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.
З вироку суду вбачається, що ОСОБА_9 неодноразово був засуджений за вчинення тяжких злочинів, вказані судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені.
Таким чином колегія суддів, погоджується із доводи апеляційної скарги прокурора, стосовно того, що ОСОБА_9 не може бути звільнений від відбування призначеного покарання на підставі Закону України Про амністію у 2016 році
Враховуючи викладене, зазначена судом першої інстанції підстава для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» не може бути застосована, а тому ОСОБА_9 не належить до тієї категорії осіб, на яку поширюється амністія, що в свою чергу призвело про застосування судом закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Колегія суддів також зазначає, що Законом України №2227 від 06.12.2017 року, який набрав чинності 11.01.2019 року, було внесено зміни до статті 76 КК України, а саме частину першу доповнено новою частиною, у зв`язку з чим частину другу і третю необхідно вважати відповідно частинами третьою і четвертою.
Відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016, норма ч.1 ст.76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України. Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного з передбачених у ч.1 ст.76 КК України не належить до його повноважень і вважається неправильним застосуванням матеріального закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд не у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.
Так, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального закону поклав на обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обов`язки, зобов`язавши періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробаціі, повідомляти його про зміну місця проживання, без погодження з ним, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, не зазначивши точну норму закону України, якою такі обов`язки передбачені, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури, стосовно не зазначення судом додаткового покарання без конфіскації майна передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки судом при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання було зазначено.
Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75 - 78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі, а згідно ч.3 цитованої статті іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.
В свою чергу, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатись на ст.75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК України, як на підстави прийняття такого рішення. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч. 3 ст. 75 КК), а неповнолітньому - від одного до двох років (ч. 3 ст. 104 КК). Дані положення перекликаються, з рекомендаціями, викладеними в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх».
Цих вимог закону та рекомендацій судом першої інстанції не дотримано, як в мотивувальній, так і в резолютивній частині вироку відсутні посилання на ст.104 КК України, а саме при звільненні обвинуваченого ОСОБА_10 від покарання.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409, КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вирок суду - скасуванню та ухваленню апеляційною інстанцією відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України нового вироку в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 413, 420 КПК України, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частині.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 -задовольнити.
Вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 02 жовтня 2018 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч. 3ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років, без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_10 остаточно до покарання, призначеного вироком від 26.12.2017 року Петриківського районного суду Кіровоградської області, менш суворого покарання та вважати засудженим до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком1 роки.
На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч. 3ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений та на нього може бути подана касаційна скарга у Касаційний кримінальний Верховний Суд протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4