ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/314/19 Справа № 185/768/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000839 за апеляційною скаргою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідуванням кримінальних проваджень слідчими регіональної прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Старогнатівка Тельманівського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені цією нормою закону.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 26.10.2016 року на офіційному сайті прокуратури Донецької області розміщено повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_8 на 01.11.2016, 02.11.2016, 03.11.2016, також 01.11.2016 року ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру та в той же день призначено захисника ОСОБА_9 ..
У подальшому ОСОБА_8 викликався в якості підозрюваного до слідчого через оголошення в газеті Урядовий кур`єр № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 10.12.2016, № НОМЕР_3 (6042) від ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, 25.01.2018 року на офіційному сайті прокуратури Донецької області розміщено повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_8 на 30.01.2018 та розміщено оголошення в газеті Урядовий кур`єр № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) від 26.01.2018 року про його виклик на ту ж дату.
Таким чином, органами досудового розслідування виконано всі можливі заходи щодо виклику підозрюваного ОСОБА_8 , водночас, судом першої інстанції не зроблено жодного виклику обвинуваченого до суду.
Вказує на те, що посилання суду щодо відсутності відомостей про оголошення ОСОБА_8 у міждержавний та/або міжнародний розшук є необгрунтованим, оскільки Законом України № 119-VІІІ від 15.01.2015 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідворотності покарання осіб, які переховуються на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції передбачено, що в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції, вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цієї особи спеціального кримінального провадження.
Твердження суду про порушення права обвинуваченого на захист, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_8 побачень із захисником до початку судового провадження, є безпідставним, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося в порядку глави 24-1 КПК України, на підставі ухвали суду від 22.09.2015 року про здійснення спеціального досудового розслідування. Виходячи зі змісту та суті норм КПК України, які регламентують підстави та порядок проведення спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду, вказані судом факти не є порушенням права на захист та не перешкоджають здійсненню кримінального провадження.
Також посилається на те, що в обвинувальному акті дотримано вимоги, передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що прокурором належним чином не доведено беззаперечність факту того, що ОСОБА_8 переховується від органів суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, та йому відомо про порушення відносно нього кримінального провадження та процедури здійснення спеціального досудового розслідування.
Також, матеріали не містять об`єктивних даних, які б свідчили про вжиття слідчим та прокурором заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Крім того, вказані матеріали не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 викликався для проведення слідчих дій за його участю, що давало б підстави вважати, що останній переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також матеріалів, які підтверджують оголошення ОСОБА_8 у міждержавний та/або міжнародний розшук.
Також, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 наявний лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без фактичного формулювання обвинувачення, яке висунуто саме обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення особу обвинувачують.
Враховуючи те, що обвинувачення, не сформульоване належним чином, суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_8 , оскільки останньому фактично обвинувачення не висунуте.
Посилається на те, що з доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_8 про підозру та чи вручалося воно взагалі в установленому законом порядку.
Крім того, діяльність захисника в кримінальному процесі передбачає можливість спілкування з підозрюваним, обвинуваченим, конфіденційного побачення, зустрічі в умовах, що виключають прослуховування, однак у цьому кримінальному провадженні суттєво порушені зазначені норми процесу, оскільки захисник виконує свою функцію абсолютно незрозумілим чином - не тільки без обвинуваченого, а й без можливості особисто поспілкуватися з ним й отримати ті фактичні дані, на підставі яких він побудує лінію захисту.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд зазначив, що даний обвинувальний акт фактично не містить формулювання обвинувачення.
Проте, як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
Крім того, колегія суддів вважає, що такий висновок суду на стадії підготовчого судового засідання є передчасним.
Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Колегія суддів вважає, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.
Суд, повертаючи обвинувальний акт, вказав як на недолік відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей щодо способу вручення повідомлення ОСОБА_8 про підозру.
Між тим, колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акта прокурору лише в разі його невідповідності ст. 291 КПК України. Недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою повернення обвинувального акта.
Посилання суду на те, що прокурором не доведений факт переховування ОСОБА_8 та, що останньому відомо про порушення відносно нього кримінального провадження, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до обвинувального акту, належна обізнаність ОСОБА_8 про його кримінальне переслідування за ч. 1 ст. 258-3 КПК України підтверджується публікаціями на офіційному сайті прокуратури Донецької області та в газеті «Урядовий кур`єр» щодо викликів підозрюваного до слідчого.
Крім того, твердження суду про те, що ОСОБА_8 не був оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, що не свідчить про його переховування від органів слідства, є безпідставним, та таким, що суперечить Закону України № 119-VІІІ від 15.01.2015 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідворотності покарання осіб, які переховуються на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, відповідно до якого, вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цієї особи спеціального кримінального провадження.
Таким чином, органами досудового розслідування виконано всі можливі заходи щодо виклику підозрюваного ОСОБА_8 до слідчого.
Згідно із п.8 ч.2 ст.52 КПК України, обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч.2 ст.2975 КПК України, копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, при здійсненні спеціального досудового розслідування, надсилаються захиснику.
З обвинувального акту вбачається, що у цьому кримінальному провадженні був залучений захисник - ОСОБА_9 , якій, на підставі ч.2 ст.2975 КПК України, вручено копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає твердження суду щодо порушення прав на захист обвинуваченого та не вжиття слідчим і прокурором заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 необгрунтованим та таким, що не є підставою для повернення обвинувального акту.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідуванням кримінальних проваджень слідчими регіональної прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4