Справа № 168/138/19
Провадження № 1-кс/168/50/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року смт. Стара Вижівка
Слідчий суддя Старовижівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , секретар с/з ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно підозрюваного
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, несудимого,

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000058 від 03 березня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 152 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до Старовижівського районного суду Волинської області з клопотанням, погодженим начальником Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000058 від 03 березня 2019 року.

Клопотання мотивовано тим, що 03 березня 2019 року близько 04:00 години ранку, на дорозі в с. Стара Гута Старовижівського району, ОСОБА_5 , 1989 року народження, житель с. Заболоття Любомльського району, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення фізичної та моральної шкоди неповнолітній потерпілій, маючи умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті, керуючись метою вступу в статеві зносини проти волі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , знаходячись разом з нею в легковому автомобілі марки "PEUGEOT PARTNER", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 , достовірно знаючи про неповнолітній вік потерпілої, шляхом застосування фізичної сили з метою подолання опору з її сторони, яке виразилося у викручуванні рук потерпілої, нанесенні декількох ударів рукою по голові, затуливши їй рот рукою, насильницьким способом оголив тіло дівчини, після чого всупереч її волі вступив з нею у статеві зносини, тобто вчинив сексуальні дії, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням геніталій, вчинивши проти її волі насильницький статевий акт, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 глибоку моральну травму та заподіяв фізичний біль.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 3 статті 152 КК України, тобто зґвалтування неповнолітньої особи.

05 березня 2019 року ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 152 КК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу.

Наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Європейського суду з прав людини збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Сукупність установлених даних, зокрема вагомість доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому злочину та дані про його особу, наявність непогашеної судимості за вчинення тяжких злочинів, свідчить про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів п. 80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Марченко проти України».

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення від відповідальності, усвідомлюючи, що його може бути засуджено до реальної міри покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, продовжувати свою злочинну діяльність, незаконно впливати на свідків, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, останній не працевлаштований, немає джерела доходів, наявні соціальні зв`язки недостатні для попередження вчинення нових правопорушень, слідчим зроблено висновок, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, тому слідчий звертається з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора та слідчого, які просили задовольнити клопотання, думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що підозрюваний не переховувався від органів досудового слідства, оскільки подія злочину відбулась 03 березня 2019 року, підозра оголошена 05 березня 2019 року, жодних дій щодо залякування свідків не вчиняв, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, дослідивши матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя прийшов до таких висновків.
Згідно з вимогами статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що після подій, які відбулись 03 березня 2019 року до її, як двоюріднідної сестри потерпілої ОСОБА_7 приходили родичі ОСОБА_5 в вечірню пору добу, з метою врегулювання відносин щодо статевих відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . У зв`язку з наведеним зазначає, що ОСОБА_5 може впливати на свідків, зокрема родичів потерпілої, стурбована можливими діями ОСОБА_5 щодо неї та її сім`ї.
З матеріалів клопотання та пояснень учасників розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_10 є родичем підозрюваного ОСОБА_5 , проживають в одному населеному пункті та давав пояснення щодо обставин справи, в якості свідка.
Також в судовому засіданні встановлено, що родичі ОСОБА_5 приходили родичів потерпілої з метою врегулювання ситуації щодо статевих відносин, які відбудись між ним та ОСОБА_7 . Однак в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи щодо погроз відносно потерпілої чи її родичів.
В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний є працездатним чоловіком, офіційно не працює, має закордонний паспорт, має можливість виїхати закордон і таким чином переховуватись від органів досудового розслідування та суду. При цьому суд враховує ту обставину, що ОСОБА_5 , будучи одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуваючи недалеко від місця проживання, усвідомлюючи значення і характер власних дій, вчинив дії щодо вступу в статеві зносини з неповнолітньою потерпілою.
Вказані обставини свідчать, що підозрюваний може нехтувати вимогами чинного законодавства та ухилятися від виконання процесуальних обов`язків на стадії досудового розслідування та впливати на свідків, а тому слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Проаналізувавши всі встановленні судом обставини, суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення.
Згідно зі статтею 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 в порядку статті 208 КПК України в даному кримінальному провадженні затримувався 03 березня 2019 року 16 год. 40 хв, а тому строк дії ухвали слід обраховувати з моменту затримання підозрюваного.
Водночас, відповідно до вимог статті 182 КПК України, із застосуванням даного запобіжного заходу, суд визначає заставу 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в межах розміру, встановленого частиною 5 статті 182 КПК України, який достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.
Керуючись статтями 12, 162, 185, 357 КК України, статтями 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою строком на 30 (тридцять) днів з моменту затримання, тобто з 03 березня 2019 року 16 год. 40 хв.
Встановити строк дії ухвали до 01 квітня 2019 року до 16 год. 40 хв.
На підставі частини 3 статті 183 КПК України визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 192 100 (сто дев`яносто дві тисячі сто) гривень.
У випадку сплати застави, відповідно до вимог частини 5 статті 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: з`являтися на виклики до слідчого, чи інших слідчих, прокурора, а також суду на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає с. Заболоття Любомльського району Волинської області, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи виконання покарань.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1