01 лютого 2019 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Хмельницькому
кримінальну справу (провадження № 1-кп/686/363/19) за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дочок: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ОСОБА_7 19.08.2017 біля 15 год. керуючи вантажним малотонажним фургоном «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині Проспекту Миру зі сторони вул. Свободи в напрямку до Старокостянтинівського шосе м. Хмельницького, в порушення вимог пп. 18.4., 12.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований по Проспекту Миру в районі буд. №76, м. Хмельницького, не звернув увагу на те, що автомобіль «Volkswagen T5», який рухався попереду по проїзній частині Проспекту Миру зі сторони вул. Свободи в напрямку до Старокостянтинівського шосе та перебуваючи на сусідній смузі руху ближче до правого краю проїзної частини в попутному напрямку, зменшує швидкість і зупинився, щоб пропустити пішохода, у свою чергу ОСОБА_7 не зменшив швидкості та не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході, до якого він наближався немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та з моменту виникнення небезпеки для руху, яку ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд передньою правою частиною вантажного малотонажного фургона «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину Проспекту Миру міста Хмельницького по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- тупої травми живота, розрив селезінки з подальшим її видаленням та накопиченням крові в черевній порожнині до 300 мл, перелом 6,8-9-го ребер зліва, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння (завдання);
- осаджені рани м`яких тканин лівого передпліччя, лівого стегна, лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.3 та п.18.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 зміст, яких полягають в наступному:
- п. 18.4 якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 .
Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив злочин за вищевикладених обставин. У вчиненому щиро розкаюється та просить застосувати щодо нього Закон України " Про амністію у 2016 році", оскільки на день набрання чинності даного Закону у нього на вихованні (утриманні) перебуває троє малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинив тяжкий злочин, але з необережності, повністю визнає свою вину, з наслідками застосування амністії ознайомлений. Цивільний позов прокурораОСОБА_7 про відшкодування витрат на лікування визнав повністю. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та матеріальної шкоди, а також витрат на правову допомогу визнав повністю.
Вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди підтвердила в суді потерпіла ОСОБА_4 . Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Окрім визнання своєї вини обвинуваченимОСОБА_7 його вина повністю доводиться зібраними по справі та перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Місце інциденту, розташування транспортного засобу після наїзду на пішохода, дорожня обстановка, дорожні умови, а також пошкодження транспортного засобу після наїзду зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, план-схемі та фотоілюстраціях до нього. Зокрема виявлені сліди свідчать про те, що контакт автомобіля з потерпілою відбувся на нерегульованому на той час пішохідному переході по Проспекту Миру. При цьому зафіксовано наявність слідів гальмування автомобіля. Правильність відображення у вказаних документах цих даних та місця розташування транспортного засобу ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Згідно із протоколом огляду транспортного засобу та фотоілюстраціями до нього, на автомобілі «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 , виявлені зовнішні пошкодження у вигляді тріщини лобового скла та пошкодження правого дзеркала заднього виду.
Факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень в результаті дій ОСОБА_7 , підтверджується даними висновку експерта № 1015, за підсумками якого у ОСОБА_4 станом на 19-28.08.2017 р. виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота, розрив селезінки з подальшим її видаленням та накопиченням крові в черевній порожнині до 300 мл, перелому 6,8-9-го ребер по задній пахвовій лінії зліва, осадження ран м`яких тканин лівого передпліччя, лівого стегна, лівої гомілки, що більш вірогідно могли утворитись від удару тупими твердими предметами, якими могли бути зовнішні частини транспортного засобу, не виключено, в час та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово медичної експертизи. Тупа травма живота, розрив селезінки з подальшим її видаленням та накопиченням крові в черевній порожнині до 300 мл, переломом 6,8,9 ребер зліва за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання). Осадженні рани м`яких тканин лівого передпліччя, лівого стегна, лівої гомілки за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілої, аналізуючи вищевказану експертизу, не виключають можливості їх утворення під час ДТП 19.08.2017 за тих обставин, які вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи по наїзду автомобіля марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 на потерпілу ОСОБА_4 .
Вказане також підтверджується даними висновків експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи №4840/17-26 від 11.09.2017 року та додаткової автотехнічної експертизи № 6265/17-26 від 20.11.2017 року, згідно яких в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.3, 12.4, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України. При заданих органом слідства обставинах пригоди водій автомобіля «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом своєчасного застосування гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода, з моменту виникнення небезпеки для його руху, вказаного в вихідних даних, при швидкості руху автомобіля 39,5-39,8-40,0 км/год., тобто дотримуючись вимог вказаних пунктів ПДР України, водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 .
Протоколом проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , яка продемонструвала траєкторію руху потерпілої по пішохідному переходу, місце наїзду на неї та розташування транспортних засобів до та в момент дорожньо транспортної пригоди.
Протоколом проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 , який
продемонстрував місце наїзду на потерпілу та де був розташований автомобіль, який зупинився для пропуску пішохода по пішохідному переході відносно траєкторії руху пішохода до місця наїзду на нього та розташування транспортних засобів до та в момент дорожньо транспортної пригоди.
При проведенні слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 , остання вказала місце наїзду на неї та темп її руху по пішохідному переході на момент дорожньо транспортної пригоди.
Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_7 , який допустив порушення вимог пунктів 18.4, 12.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 , вищевказані тілесні ушкодження.
Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.
Оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст. 337 КПК України, доведеною повністю.
Таким чином, дії ОСОБА_7 , слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_7 , повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що є обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Згідно із ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину, а також досудову доповідь щодо обвинуваченого, позицію потерпілого щодо основного та додаткового покарання, а також досудову доповідь, згідно якої виправлення ОСОБА_7 , без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та він не становить небезпеки для суспільства та можливе із застосуванням заходів мінімального впливу та контролю, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також з покладанням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Окрім того, суд вважає за необхідне призначити винному додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на грубість порушень Правил дорожнього руху, які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками скоєного, а також того, що обвинуваченим не надано жодного підтвердження, що використання автомобіля є єдиним джерелом його існування.
На думку суду дана міра покарання є справедливою, необхідною і достатньою для запобігання вчинення винним правопорушень у майбутньому.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом він має на утриманні трьох малолітніх дітей.
Прокурор, потерпіла, представник потерпілої в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до вимог п. «в» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які на день набрання чинності цим Законом мають на утриманні неповнолітніх дітей.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 має на утриманні трьох малолітніх дітей, батьківських прав не позбавлений, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (07 вересня 2017 року) Закону України «Про амністію у 2016 році».
Таким чином, ОСОБА_7 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
Враховуючи, що ОСОБА_7 є особою на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з наявністю на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується є необережним злочином, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
При вирішенні цивільних позовів прокурора та потерпілої ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_7 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
У відповідності до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Таким чином, цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 8217 грн., моральної шкоди в сумі 200000 грн., а також витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. слід задовольнити в повному обсязі, на підставі ст. 128 КПК України, ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки обвинувачений визнав позовні вимоги в повному обсязі, а тому вони не підлягають доказуванню.
Крім того, по справі заявлений цивільний позов прокурором в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я в особі Хмельницької міської лікарні про стягнення витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 3590 грн. 10 коп.
Цивільний позов прокурора, який обвинувачений визнав повністю, підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови у цивільному позові.
Враховуючи, що арештоване майно не підлягає конфіскації за вироком та воно не належить обвинуваченому, суд вважає за можливе накладений арешт скасувати.
Відносно ОСОБА_14 запобіжний захід не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.
Речові докази по справі вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз в порядку ст. 124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ст.ст. 85, 86 КК України, ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд,-
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування основного та додаткового покарання.
Цивільні позов прокурора Хмельницької місцевої прокуратури задовольнити повністю.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 8217 (вісім тисяч двісті сімнадцять) грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 200000 (двісті тисяч) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди а також 7000 (сім тисяч) грн. витрат на правову допомогу, а всього 215 217 (двісті п`ятнадцять тисяч двісті сімнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 6932 (шість тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн. 80 коп.
Застосований ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2017 року захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а саме вантажного фургона малотоннажного «Ford Transit» д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування наведеним майном, скасувати.
Речовий доказ автомобіль «Ford Transit» д.н.з НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_15 , - залишити останньому за належністю.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: