УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджоінкідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого прокуратури Запорізької області щодо не розгляду клопотання відповідно до вимог ст. 220 КПК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого прокуратури Запорізької області щодо не розгляду клопотання відповідно до вимог ст. 220 КПК України.
Відповідно до вимог поданої скарги заявник просить: розглянути клопотання щодо витребування від суб`єкту оскарження належної мотивованої постанови на його клопотання та витягів поштового реєстру щодо надсилання на його адресу вмотивованої постанови; визнати порушення слідчим процесуального права ч. 1 ст. 220 КПК України в частині не надсилання постанови; у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України зобов`язати слідчого вчинити певну процесуальну дію, передбачену ч. 1 ст. 200 КПК України, а саме зобов`язати прокурора (слідчого) розглянути його клопотання у відповідності до ч. 1 ст. 220 КПК України.
Заявник ОСОБА_3 в судове засідання, яке було призначене на 03.09.2018 року, не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини своєї неявки суду не повідомив.
В судове засідання, призначене на 17.09.2018 року, ОСОБА_3 не з`явився, але подав суду листа в якому просив відкласти розгляд справи у зв`язку з призначенням іншим суддею у цей же день та час розгляду інших справ. Також просив суд його повідомити про наступне судове засідання судовою повісткою, рекомендованим листом.
В наступні судові засідання, призначені на 24.09.2018 року, 17.10.2018 року, 06.11.2018 року, особа яка подала скаргу не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, проте, конверти з поштовими відправленнями повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про неявку заявника для отримання судових повісток на поштове відділення за його місцем проживання, жодних заяв чи клопотань до суду ОСОБА_3 не подавав.
Вважаю за необхідне зазначити, що порядок доставки поштових відправлень регламентований Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженого постановою КМ України від 05.03.2009 року № 270(далі - Правила), згідно з п. 2 якого адресатом є - фізична або юридична особа, якій адресується поштове відправлення, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні в спеціально призначеному для цього місці; одержувачем - адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом; повідомлення про вручення поштового відправлення - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача.
Відповідно до п. 91 Правил, поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку.
Згідно з п. 92 Правил, підлягають доставці додому, зокрема, рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.
Пунктом 116 Правил встановлено, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, після чого повертаються відправнику.
Отже, вказане свідчить, що ОСОБА_3 не з`являвся до поштового відділення для отримання поштових відправлень, надісланих судом, та не цікавився їх наявністю.
У зв`язку з неодноразовою неявкою заявника до суду на розгляд його скарги, слідчий суддя вважає за можливе та необхідне розглянути таку у відсутності ОСОБА_3 . При цьому, слід взяти до уваги статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Слідчий суддя також враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»)».
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 р. (п.26) зазначено, що справедливий судовий розгляд має ґрунтуватися на принципі рівності сторін, який передбачає надання розумної можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в істотно менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Оскільки законом створені найбільш сприятливі умови для швидкого захисту порушених прав під час досудового розслідування, строк проведення якого чітко обмежений, заявник, звертаючись до суду, повинен добросовісно користуватися такою процесуальною можливістю та з`явитися до судового засідання для надання особистих пояснень. Аналогічна правова позиція висловлена у справі «Гурепко проти України». Крім того, уп. 116 рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів».
На підставі ст. 107 КПК України, слідчий суддя вирішив провести судове засідання без фіксування технічними засобами.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що в задоволенні поданої скарги слід відмовити, виходячи з нижченаведеного.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.
За вимогами ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
03.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого відділу прокуратури Запорізької області з письмовим клопотанням в порядку ст. 220 КПК України, в якому просив визначити об`єктивну сторону злочину скоєну ОПГ за ознаками ст. 396 КК України.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.
Як передбачено вимогами ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Крім того, як вбачається з тексту скарги, заявником ОСОБА_3 одночасно були заявлено вимоги про бездіяльність, яка у судовому засіданні не доведена, та про вчинення дій, які випливають із першої не доведеної.
Однак, вимоги про витребування від суб`єкту оскарження належної мотивованої постанови на його клопотання та витягів поштового реєстру щодо надсилання на його адресу вмотивованої постанови; визнання порушення слідчим процесуального права ч. 1 ст. 220 КПК України в частині не надсилання йому постанови, не входять у визначений ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, які можуть бути оскарженні під час досудового розслідування, а ч. 2 ст. 307 КПК України яка передбачає вичерпний перелік ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарг, не передбачає ухвалу щодо вирішення зазначених вимог.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 26, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого прокуратури Запорізької області щодо не розгляду клопотання відповідно до вимог ст. 220 КПК України, відмовити.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1