Справа № 199/4433/17
У Х В А Л А
іменем України
27 грудня 2018 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_1
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001214, за обвинуваченням ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпрі, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою суду раніше було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 січня 2019 року.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою на 60 днів. Клопотання обґрунтовується тим, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та замінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки будь-які визначені законом ризики відсутні і обвинувачений нікуди переховуватися не буде. Всі доводи прокурора вважає необґрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Застосування тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, який закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Враховуючи обставини, які в сукупності необхідно оцінювати при продовженні запобіжного заходу, а саме: вагомість доказів про вчинення обвинуваченим умисного тяжкого корисливого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання на строк від 4 до 6 років позбавлення волі, відсутність постійного місця роботи, репутацію обвинуваченого, той факт, що обвинувачений є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, є достатні підстави вважати реальною наявність мети продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання ухилення обвинуваченим від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, попри тривалий строк утримання обвинуваченого під вартою, який враховується судом та зобов`язує суд більш ретельно перевірити підстави утримання обвинуваченого під вартою, суд не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, ґрунтуючись, окрім вищенаведених обставин, і на характері пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпеку та виправдовує перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого,а також поведінку сторони захисту, яка в тому числі, об`єктивно затягує строки винесення остаточного рішення у справі.

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає, оскільки відповідні заперечення сторони захисту судом відхиляються як безпідставні та спростовані вищенаведеними фактичними обставинами.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк до 24 лютого 2019 року.

У задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Головуючий:

27.12.2018