КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, що зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжній захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 січня 2019 року.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд при обранні запобіжного заходу врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, відсутність судимостей, те, що він працює не офіційно, не одружений. Суд також врахував наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, насильницький характер вчинення злочину, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .
Ну думку сторони захисту, ухвала слідчого судді є такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Захисник стверджує, що слідчий суддя розглянув клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 без наявних в матеріалах справи доказів, що підтверджують повноваження прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , так як всупереч ч. 1 ст. 37 КПК України до матеріалів клопотання не долучено постанови про визначення прокурора або групи прокурорів.
Таким чином, прокурор не мав статусу сторони під час розгляду даного клопотання, що є недопустимим.
Апелянт стверджує, що слідчий суддя всупереч ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду даного клопотання не встановив, що клопотання є необгрунтованим та не містить доказів на підтвердження вказаних обставин, визначених вказаною статтею.

Крім того, сторона захисту зазначає, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру з грубим порушенням норм процесуального права.

До клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам ч. 4 ст. 278 КПК України, долучено копію витягу з ЄРДР від 12 листопада 2018 року у якому не зазначено відомостей про особу, якій повідомлено про підозру, в той час як підозра пред`явлена ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

На думку захисника, зазначені обставини свідчать про те, що підозра є необгрунтованою, оскільки, всупереч принципу презумпції невинуватості, грунтується виключно на припущеннях слідчого, що є недопустимим.
Також апелянт вказує, що в ухвалі слідчого судді відсутні обгрунтування що існуєхоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

У клопотанні здійснено посилання на загальні процесуальні норми та зазначено, що підозрюваний може вчиняти всі перелічені в ч. 1 ст. 177 КПК України дії, проте з яких підстав слідчий та прокурор дійшли до такого висновку не зазначається, що на думку захисника свідчить про необгрунтованість клопотання.

Крім того, як зазначає захисник, ні в клопотанні, ні в судовому засіданні під час розгляду клопотання, прокурор не довів і не спростував доводів захисника, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також, як стверджує апелянт, всупереч положенням ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя не встановив вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Слідчий суддя також не врахував того, що підозрюваний навчається на 2-му курсі юридичного факультету денної форми навчання Київського університету туризму, економіки і права та характеризується з позитивної сторони.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисникане підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004109 від 25 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за підозрою у його вчиненні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Органами досудового розслідування встановлено, що 24 квітня 2018 року приблизно о 23:00 год. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 перебували неподалік ТЦ «Мега Сіті», за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе 19, де помітили ОСОБА_11 та де у них виник злочинний умисел направлений на вчинення нападу на останнього з метою заволодіння його особистим майном, поєднаного з погрозами застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свої злочинні наміри направлені на вчинення вчиненні нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , діючи за заздалегідь досягнутою домовленістю ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 зупинили ОСОБА_12 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 .
Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 направив у сторону потерпілого ОСОБА_12 предмет схожий на пістолет та, погрожуючи ним, наказав ОСОБА_13 передати йому рюкзак з речами та мобільний телефон, які останній мав при собі.
Усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, що виражалась у відкритій демонстрації предмету, що за зовнішніми ознаками був схожий на пістолет, ОСОБА_14 передав ОСОБА_6 та ОСОБА_10 належні йому мобільний телефон марки Самсунг А5 чорного кольору, приблизною вартістю 10 000 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора та рюкзак чорного кольору, всередині якого знаходилась портативна музична колонка JBL блакитного кольору, приблизною вартістю 600 грн.
Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , довівши свій злочинний умисел до кінця, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.
29 листопада 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозами застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
29 листопада 2018 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року, зазначене клопотання було задоволено.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_6 , в їх сукупності.
Таким чином підстав вважати, що слідчий суддя не врахував даних про особу підозрюваного, як про це зазначає сторона захисту, немає.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.
З урахуванням зазначеного доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування іншого ризику неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків, потерпілих чи інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 може уникати явки до слідчого, суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди не виключає цих ризиків.
Враховуючи викладене, вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Дані, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі захисник, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, матеріали судової справи не містять.
За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.
Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із погрозою застосування насильства.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по провадженню не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , даних про його особу, застосував йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року, якою задоволено клопотанняклопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжній захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 26 січня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1971/2018
Категорія: ст. 181 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_15
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1