ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

представника апелянта- адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0002599, та накладено арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування, на транспортний засіб «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ).

Рішення слідчого судді обгрунтовано наступним.

11.11.2018 року близько 20 години 00 хвилин в Новокодацькому районі м. Дніпро на пр. Івана Мазепи, в районі е/о № 326, мала місце ДТП за участю автомобіля «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Внаслідок даної ДТП пішоходу ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині.

11.11.2018 було вилучено автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 та направлено для зберігання на майданчик тимчасового тримання ТЗ ТОВ «Династія-Дніпро», розташованого за адресою м. Дніпро, вул. Малиновського, 114.

12.11.2018 даний автомобіль визнано речовим доказом.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження нерухомого майна, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, суд прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

В апеляційній скарзі:

- апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині заборони користування автомобілем та передати його на відповідальне зберігання власнику.

Вказує, що вказаний автомобіль належить йому на праві власності, а тому вважає, що може зберігати автомобіль, який визнаний речовим доказом, у себе та користуватися ним.

Зазначає, що дорожньо-транспортну пригоду скоїв його син, який не є власником автомобіля, а на даний час не доведено, чи було в діях його сина порушення ПДР.

Крім того зазначає, що копію ухвали слідчого судді він отримав лише 19 листопада 2018 року, а тому вважає, що строк її апеляційного оскарження ним пропущено не було.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів виходить із того, що ухвала слідчого судді про арешт майна постановлена без виклику ОСОБА_7 , а тому за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України, строк для звернення до суду з апеляційною скаргою обчислюється з дня отримання скаржником копії судового рішення. Копію судового рішення ОСОБА_7 отримав 19 листопада 2018 року. Тому, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження апелянтом пропущено не було.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує з наданих матеріалів, близько 20 години 00 хвилин 11 листопада 2018 року на пр. Івана Мазепи в м. Дніпрі, було вчинено ДТП за участю автомобіля «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10

12 листопада 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002599, було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

11 листопада 2018 року автомобіль «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , було вилучено та направлено для зберігання на майданчик тимчасового тримання ТЗ ТОВ «Династія-Дніпро» розташованого за адресою м. Дніпро, вул. Малиновського, 114.

12 листопада 2018 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом по справі.

Апеляційний суд, перевіривши наявні матеріали зазначає, що районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , являється предметом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі сліди його вчинення. Що має суттєве значення при розслідуванні кримінального провадження та встановлення всіх обставин правопорушення. Колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вилучене майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалу слідчого судді необхідно скасувати в частині заборони користування автомобілем та передати його на відповідальне зберігання власнику з можливістю користуватися ним, не можуть бути задоволені, оскільки по справі призначено необхідні експертизи.

В разі надання ОСОБА_7 можливості користуватися даним автомобілем на даній стадії досудового розслідування, можуть бути пошкоджені сліди вчинення кримінального правопорушення, що унеможливить об`єктивність встановлення істини по справі. Лише після проведення відповідних експертиз, власник вказаного автомобіля може звернутись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно.

Що стосується посилань апелянта на те, що дорожньо-транспортну пригоду скоїв його син, а не він, і на даний час не доведено, що в діях його сина є вина у скаоєному, то апеляційний суд оцінює їх критично, з міркувань, наведених вище щодо відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Ухвала суду за змістом є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року про накладення арешту на транспортний засіб «TOYOTA AVENSIS», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4