Дата документу 18.03.2019 Справа № 331/871/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/231/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/871/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 19 години 00 хвилин 22 лютого 2019 року до 19 години 00 хвилин 23 квітня 2019 року, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Апелянт вважає, що слідчий суддя, не взявши до уваги, що прокурором та слідчим не було доведено обґрунтованість підозри, наявність існування ризиків, зазначених у клопотанні, та неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, обрав ОСОБА_10 найсуворіший запобіжний захід.

Також захисник посилається на те, що підозрюваному не має сенсу переховуватись від органів слідства у зв`язку з тим, що він визнав свою вину у повному обсязі, потерпілій та свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані, ризик впливу на інших учасників кримінального провадження відсутній, а тяжкість покарання, не може бути підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апелянт просить врахувати позитивні дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, мешкає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою та потребує його допомоги, має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, звідки позитивно характеризується, працює у ПП «Доля», на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має тяжке захворювання відкритій багатоосколковий вдавлений перелом передньої стінки лобної пазухи і потребує постійного професійного нагляду лікарів-хірургів.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, слідчим відділом Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 22.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

22 лютого 2019 року о 19 годині 00 хвилин підозрюваного ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 23 лютого 2019 року о 09 годині 40 хвилин йому особисто під розписку повідомлено про підозру.

23 лютого 2019 року Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Згідно зі змістом апеляційної скарги, захисник не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Проте, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, довід апелянта про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є неспроможним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Як убачається з матеріалів провадження, обставини вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення, яке було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, в якому підозрюється ОСОБА_7 , а саме, у стані алкогольного сп`яніння, що супроводжувалося застосуванням насильства, та покарання, що загрожує останньому, у разі доведення його вини, поведінка підозрюваного після вчинення злочину, у сукупності з даними про особу ОСОБА_7 , який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1 5, на які вказує слідчий у клопотанні, а саме, що ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Отже, під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Що стосується позитивних даних про особу підозрюваного, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а також, які були додатково надані апеляційному суду, а саме, що ОСОБА_7 раніше не судимий, проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою за віком та потребує допомоги, має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, звідки позитивно характеризується, працює у ПП «Доля», на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, то вони, на думку колегії суддів, не можуть бути, всупереч доводам апелянта, підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах, доданих до клопотання, відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 працює у ПП «Доля», а його мати
потребує допомоги, не додані такі дані захисником, як до апеляційної скарги, так і не надані суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів захисника стосовно незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 , то, як вважає колегія суддів, хоча вони й заслуговують на увагу, проте, не можуть бути підставою для скасування застосованого запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора.

Отже, як вважає колегія суддів, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, оцінив ступінь порушення цінностей суспільства, врахував, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та забезпечив своїм рішенням високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Правильно застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив під час розгляду клопотання розмір застави, виходячи з того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, із застосуванням насильства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, і вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, про застосування яких захисником заявлена вимога в апеляційній скарзі, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпровського ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 19 години 00 хвилин 22 лютого 2019 року до 19 години 00 хвилин 23 квітня 2019 року, без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: