Постанова

Іменем України
15 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 148/119/17

провадження № 51-2429км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 4 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу засудженого за вироком Тульчинського районного суду від 10 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до арешту на строк 3 місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 липня

2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 березня до 21 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 10 січня 2017 року близько 17:00 таємно, повторно викрав у ОСОБА_8 300 грн.

25 лютого 2017 року близько 15:30 та 27 лютого 2017 року о 15:00 ОСОБА_7 у відділенні алкогольних напоїв магазину «Добряна» таємно, повторно викрав спиртні напої на загальну суму 237,48 грн та 240 грн відповідно, заподіявши

ФОП « ОСОБА_9 » матеріальної шкоди на зазначені суми.

4 лютого 2017 року близько 23:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі

на АДРЕСА_2 , таємно, повторно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 406,10 грн.
14 лютого 2017 року близько 05:00 ОСОБА_7 з території будівництва

на АДРЕСА_3 таємно, повторно викрав майно ППФ «Асоль» на загальну суму 1733,67 грн.
Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 4 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду щодо

ОСОБА_7 змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, виключити з резолютивної частини вказівку про зарахування ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 23 березня по 21 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 березня 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважав, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню, а судові рішення зміні.
Інших учасників було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій у скарзі не оспорюються.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Водночас колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне правозастосування при зарахуванні засудженому строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Апеляційний суд не звернув уваги на зазначену помилку суду першої інстанції, залишивши своєю ухвалою вирок районного суду без зміни.
Щодо застосування правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 зазначила, що зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні

ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його). Закон України від 26 листопада 2015 року

№ 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року (далі Закон України № 838-VІІІ), який набрав чинності 24 грудня 2015 року, є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи в розумінні

ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У свою чергу ЗаконУкраїни від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон України № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року, є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи в розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено в частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з висновком, викладеним у п. 106 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII. Застосування до таких випадків Закону України № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія цього Закону як такого, що «іншим чином погіршує становище особи»,

відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені

ч. 2 ст. 185 КК України, з 10 січня до 27 лютого 2017 року. Йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 23 березня 2017 року (ухвала слідчого судді від 23 березня 2017 року). До набрання вироком законної сили

(4 жовтня 2017 року) він тримався під вартою, тобто строк його попереднього ув`язнення тривав з 23 березня до 4 жовтня 2017 року включно.
За вироком районного суду ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 березня (з дня затримання) до 21 червня 2017 року (день набрання чинності Законом України № 2046-VIII) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Водночас з огляду на вищезазначений висновок Великої Палати при зарахуванні ОСОБА_7 у строк покарання строку попереднього ув`язнення підлягають застосуванню правила ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII стосовно всього періоду його попереднього ув`язнення з 23 березня 2017 року (з дня затримання) по 4 жовтня 2017 року (набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон України № 1402-VIII) Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Таким чином, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, з огляду на положення ч. 1 ст. 36 Закону України № 1402-VIII вирок районного та ухвала апеляційного судів щодо ОСОБА_7 підлягають зміні, а касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України,

п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 4 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_7

у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 березня 2017 року до вступу вироку в законну силу, тобто до 4 жовтня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині судові рішення залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 `єва ОСОБА_3