ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336/378/18-к
№ 1-кп/336/255/2018
17 грудня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Журавок Городнянського району Чернігівської області, є громадянином України, пенсіонером, має повну середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2017 року приблизно о 16-40 годині, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, з боку м. Харкова, в напрямку м. Сімферополя, на території м. Запоріжжя.
В цей же час, проїзну частину автодороги Харків-Сімферополь, в районі зупинки громадського транспорту «вул.. М.Краснова» в м. Запоріжжі зліва направо по ходу руху автомобіля «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , у невстановленому місці перетинала пішохід ОСОБА_8 .
Під час руху в районі зупинки громадського транспорту «вул. М. Краснова», водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_8 з моменту виходу її на проїзну частину та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на неї, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
-п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 9-731 від 08.11.2017 року та № 9-834 від 08.12.2017 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до місця наїзду.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , від отриманих тілесних ушкоджень, померла на місці пригоди.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 3711 від 24.10.2017 року, смерть ОСОБА_8 настала від сполученої тупої травми голови та шиї, яка супроводжувалась крововиливом у м`які покрови голови, під м`які оболонки на рівні полюсів лобових та скроневих долей, розривом зчленування між 1-м шийним хребцем та черепом, розривом довгастого мозку при явищах набряку головного та довгастого мозку. Вищезазначені ушкодження прижиттєвого утворення, спричинені незадовго до смерті ОСОБА_8 та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої. Множинний характер та локалізація пошкоджень, переважання внутрішніх пошкоджень над зовнішніми, переважна одностороння їх локалізація та ознаки струсу тіла постраждалої свідчать про те, що в даному випадку мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі пішохода, яким була постраждала ОСОБА_8 та рухомого транспортного засобу легкового типу.
Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення, якими підтвердив вище перелічені обставини кримінального правопорушення, яке ставиться йому за провину. У вчиненому щиро розкаявся.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що померла ОСОБА_8 це її мати. Увечері 23.10.2017 року їй зателефонували із поліції та повідомили, що ОСОБА_8 загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Очевидцем останньої потерпіла не була.
Згідно до складеного 23 жовтня 2017 року слідчим ОСОБА_9 протоколу в цей же день із застосуванням фото- та відеокамери було здійснено огляд місця події, під час якого була зафіксована обстановка та обставини місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 жовтня 2017 року наїзду на пішохода ОСОБА_8 керованим обвинуваченим автомобілем «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Харків-Сімферополь, в районі зупинки громадського транспорту «вул.. М.Краснова» в м. Запоріжжі. Детальний вигляд оглянутої місцевості вбачається із доданих до протоколу ілюстрацій.
Постановою слідчого ОСОБА_9 від 24.10.2017 року автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання на спецмайданчик Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
Крім того 28 жовтня 2017 року слідчим ОСОБА_9 із застосуванням фотокамери було проведено додатковий огляд місця події, під час якого була додатково зафіксована обстановка та обставини місця вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди від 23 жовтня 2017 року. Детальний вигляд оглянутої місцевості вбачається із доданих до відповідного протоколу названої слідчої дії ілюстрацій.
За висновком експерта ОСОБА_10 № 3711 від 24.10.2017 року смерть ОСОБА_8 настала від сполученої тупої травми голови та шиї, яка супроводжувалась крововиливом у м`які покрови голови, під м`які оболонки на рівні полюсів лобових та скроневих долей, розривом зчленування між 1-м шийним хребцем та черепом, розривом довгастого мозку при явищах набряку головного та довгастого мозку. Вищезазначені ушкодження прижиттєвого утворення, спричинені незадовго до смерті ОСОБА_8 та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої. Множинний характер та локалізація пошкоджень, переважання внутрішніх пошкоджень над зовнішніми, переважна одностороння їх локалізація та ознаки струсу тіла постраждалої свідчать про те, що в даному випадку мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі пішохода, яким була постраждала ОСОБА_8 , та рухомого транспортного засобу легкового типу.
У відповідності до складеного 30 жовтня 2017 року слідчим ОСОБА_9 протоколу в цей же день був проведений слідчий експеримент, під час якого за показаннями свідка ОСОБА_11 були відтворені дії, обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23 жовтня 2018 року. Детальний хід проведеного слідчого експерименту вбачається із доданих до протоколу ілюстрацій.
При цьому, згідно складеному 7 грудня 2017 року слідчим ОСОБА_9 протоколу в цей же день ОСОБА_4 відмовився давати показання під час слідчого експерименту задля відтворення дій, обстановки та обставин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23 жовтня 2018 року.
За висновком експерта ОСОБА_12 № 9-731 від 08.11.2017 року в розглянутій дорожній ситуації дії водія автомобіля «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Названий водій мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
До аналогічного висновку названий експерт прийшов і під час експертного дослідження № 9-834 від 08.12.2017 року.
Крім того, за висновком експерта ОСОБА_12 № 9-836 від 08.12.2017 року показання і свідка ОСОБА_11 , і водія ОСОБА_4 щодо розташування місту наїзду на пішохода ОСОБА_8 не суперечать інформації, що була зафіксована у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.10.2017 року та схемі до нього, тому з технічної точки зору вони можуть відповідати дійсності.
Із дослідженого судом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 22.07.2017 року та водійського посвідчення від 17.01.1986 року слідує, що ОСОБА_4 мав право керування автомобілем «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
На підставі викладеного, згідно встановлених обставин справи суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.
При призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги вищевказану обставину, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини, які відобразились у порушенні правил дорожнього руху, що потягло загибель людини, суд враховує і особу винуватого, склад його сім`ї та стан здоров`я: неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів не перебуває, не інвалід, є пенсіонером за віком, має постійне місце проживання.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення основного покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Крім того, встановлено, що хоча обвинувачений і вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, він свою провину визнав повністю та критично ставиться до вчиненого, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно. Ці обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного йому покарання за вчинений злочин, але в умовах застосування до нього вимог ст. 75 КК України шляхом звільнення його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, тобто з іспитовим строком, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, враховуючи те, що обвинувачений на час учинення злочину вважався таким, що був підданий адміністративному стягненню за порушення Правил дорожнього руху України та скоїв кримінально-каране діяння також у сфері безпеки дорожнього руху, суд вважає необхідним та доцільним застосовувати до обвинуваченого й додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке хоча і не є обов`язковим покаранням, але передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Що стосуються доводів учасників судового провадження в частині вирішеного цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , то суд приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому, як слідує зі змісту ч.3 ст. 374 КПК України, суд в мотивувальній частині ухваленого вироку повинен навести докази на підтвердження доведеності обставин, визначених в ст. 91 КПК України, мотиви їх оцінки й зазначити підстави для задоволення цивільного позову.
Так, за матеріалами кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_6 до початку судового розгляду по суті справи подано цивільний позов про стягнення, зокрема, з обвинуваченого на її користь моральної шкоду у розмірі 61600 гривень.
При вирішенні цивільного позову судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого перед третіми особами внаслідок спричинення шкоди в результаті експлуатації автомобіля «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» (поліс № АК/2705799).
Натомість, вимоги потерпілої до названої страхової компанії про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої смертю особи, суд розцінює передчасними, і доходить до висновку про необхідність залишити їх без розгляду, оскільки абзацом 4 ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, то перебіг строку прийняття рішення страховою компанією щодо виплати припиняється до дати, коли страхувальнику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, та дійшовши висновку, що потерпіла має право на відшкодування, суд враховує характер та обсяг душевних та фізичних страждань, яких зазнала родина потерпілої, характер немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті, загибель матері потерпілої внаслідок ДТП внесла суттєві негативні зміни в спосіб та якість життя самої потерпілої.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги непоправну втрату для потерпілої близької людини, вимушеність змін в її житті, та фізичні й моральні страждання, яких зазнала потерпіла від злочину та про які вона зазначає у своєму позові, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди на її користь необхідно визначити у межах суми заявленого позову, яка становить 61600 гривень.
Оскільки проведення судових експертиз здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, відповідно до вимог ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 124 КПК України суд має стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у справі, які складають документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в загальній сумі 2768,36 гривень.
Обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався.
Під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу не надійшло.
Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Позов ОСОБА_6 в частині заявлених позовних вимог до ПрАТ «СК «УНІКА» залишити без розгляду.
В іншій частині позов ОСОБА_6 задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 61600 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 2768,36 гривень.
Речовий доказ: автомобіль «ЗАЗ 110207», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на зберігання на спецмайданчик Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, передати його власнику ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , скасувавши арешт, накладений на вказаний автомобіль ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_14 від 25.10.2017 року.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченим, захисникам, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1