Справа № 149/83/19
Провадження №11-кп/801/556/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
06 травня 2019 рокум. Вінниця
Судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3 у провадженні
№11-кп/772/556/2019.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.05.2019 апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.02.2019 відносно ОСОБА_4 без зміни.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, керуючись ч. 3 ст. 375 КПК України, викладаю окрему думку.
Так, суд першої інстанції визнав винним та засудив ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки.
В апеляційній скарзі прокурор просив вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_4 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на 6 років з реальним його відбуванням.
В обґрунтування своїх вимог прокурор вказував на те, що судом при винесенні вироку не враховано дві обтяжуючих обставини, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, тому звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням є неправильним.
Вважаю, що апеляційна скарга прокурора підлягала задоволенню в частині безпідставного звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Дійсно суд першої інстанції врахував вимоги ст. 65 КК України, та положення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів а тому покарання обвинуваченому призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, з врахуванням пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин строком 5 років позбавлення волі.
Однак, послідуюче звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Всупереч цим вимогам вирок суду не містить жодного обґрунтування застосування ст.75 КК України. Суд першої інстанції лише повторно зіслався на обставини, що слугували призначенню йому покарання за ч.3 ст.186 КК України в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією цієї статті.
Суд першої інстанції зазначивши у вироку наявність двох обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, жодним чином це не врахував звільняючи ОСОБА_4 від реального відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Аналізуючи усі обставини справи, а саме зухвалість вчиненого злочину: в ночі, в масці, незважаючи на крики потерпілої про допомогу не припиняв злочинних намірів проникнути в будинок з метою пограбувати одиноку пенсіонерку, що йому було заздалегідь відомо як сусіду. Поведінку обвинуваченого після вчиненого кримінального правопорушення: з метою не бути викритим ОСОБА_4 одразу виїхав до м. Бучі, Київської області де переховувався від слідства до моменту його затримання 02.12.2018, витрачаючи викрадені кошти, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, яку суд першої інстанції визнав без жодного обґрунтування.
Крім того, суд першої інстанції мав би критично поставитись до заяви потерпілої про відсутність у неї претензій до обвинуваченого, оскільки потерпіла ОСОБА_5 у віці 86 років проживає одиноко по сусідстві від матері обвинуваченого і в судове засідання не з`явилась, а добровільність написання нею заяви ніким не перевірялась.
За таких обставин вважаю, що оскаржуваний вирок суду в частині звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню внаслідок м`якості з постановленням в цій частині нового вироку, з призначенням покарання яке ОСОБА_4 слід відбувати реально.
Суддя ОСОБА_3