УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 р.
м. Київ

справа № 1309/3314/12

провадження № 51-141 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 12 грудня 2016 року визнано винуватими та засуджено:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,

за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 4 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців з конфіскацією майна;
- ст. 257 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- ч. 3 ст. 309 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 3 місяці з конфіскацією майна;
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 ,
такого, що не має судимості,

за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 4 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна;
- ч. 1 ст. 209 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк 1 рік, з конфіскацією автомобіля «INFINITI FX 35», номер кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , та з конфіскацією майна;

- ст. 257 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 2 місяці з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю на строк 1 рік, з конфіскацією автомобіля «INFINITI FX 35», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , та конфіскацією майна;
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_3 ,
такого, що не має судимості,

за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 4 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна;
- ст. 257 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 3 місяці з конфіскацією майна;
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_4 ,
такого, що не має судимості,

за вчинення злочинів, передбачених:
- ч. 4 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці;
- ч. 4 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна;
- ст. 257 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_10 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін, засудженим зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звільнено з-під варти в залі суду у зв`язку із відбуттям призначеного покарання.

За вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.

Восени 2009 року ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, для систематичного вчинення протягом тривалого часу на території Львівської області попередньо спланованих та озброєних нападів з метою заволодіння чужим майном та привласнення його для особистого збагачення, організували стійке, стабільне, згуртоване та озброєне вогнепальною зброєю мобільне злочинне угрупування - банду.

Зазначені особи до складу банди залучили ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановлених досудовим слідством осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, і розробили плани вчинення злочинів.

Так, у період з листопада 2009 року по лютий 2011 року на території м. Львова та Львівської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , будучи у складі озброєної банди, організованою групою вчинили розбій, заволодівши майном потерпілих у великих і особливо великих розмірах, а саме: ОСОБА_11 - на загальну суму 91 139,30 грн, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - 21 900 грн, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - 129 501,30 грн, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , - 62 296,26 грн, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 - 406 025 грн, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 - 147 328 грн, ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 - 303 446 грн, ОСОБА_30 , ОСОБА_31 - 302 242,44 грн, ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 - 191 350,99 грн, ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 - 285 893,56 грн.
Крім того, 10 листопада 2010 року приблизно о 23.45 ОСОБА_9 за попередньою змовою із особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, шляхом пошкодження вікна, проникли до приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали товарно-матеріальні цінності, належні приватному підприємцю ОСОБА_39 , спричинивши останньому матеріальних збитків на загальну суму 202 600 грн.

У червні 2011 року ОСОБА_7 у невстановленої досудовим слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та у невстановленому досудовим слідством місці, придбав без мети збуту в особливо великих розмірах наркотичний засіб - кокаїн, масою 20,7337 г, та частину з нього, масою 8,0471 г, зберігав та перевозив в автомобілі «DACIA LOGAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а іншу частину зберігав і переміщав у прозорому поліетиленовому пакеті в кишені своїх джинсів, із якою 24 червня 2011 року був затриманий працівниками правоохоронних органів у м. Львові.

Також, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим слідством обставин у невстановленої досудовим слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно придбав пістолет «ТТ», який незаконно зберігав у невстановленому досудовим слідством місці та яким, як організатор банди, забезпечив її учасників для вчинення нападів.
Окрім цього, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством період часу, в невстановленому місці, у невстановленої досудовим слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно придбав, зберігав та носив нарізну короткоствольну вогнепальну зброю - пістолет угорського виробництва моделі «РА-63» з нештатним стволом під патрон Браунінга калібру 9 мм зі знищеними номерними позначеннями, з саморобним приладом для безшумної безполум`яної стрільби, який має несправність, однак придатний до стрільби, а також незаконно придбав, зберігав та носив боєприпаси до вказаної зброї - два коротких патрони, які придатні до стрільби.
Крім того, ОСОБА_6 , вчиняючи у складі банди протягом 2010 року організовані розбійні напади, під час яких заволодів грошовими коштами потерпілих, вчинив фінансові операції та правочини з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, за яке Кримінальним кодексом України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, придбавши в листопаді 2010 року автомобіль «INFINITI FX 35», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , за ціною 180 900 грн, і використав зазначені кошти під час проведення процедури реєстрації автомобіля.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить їх скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях і суперечливих показаннях потерпілих, матеріали кримінальної справи не містять достатніх доказів його винуватості. Вказує на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався з порушеннями вимог КПК, зокрема, задовольнивши клопотання про допит свідків і потерпілих, суд їх так і не допитав. ОСОБА_6 зауважує, що суд першої інстанції безпідставно відмовляв у заявлених клопотаннях про призначення експертиз та допиті потерпілих і свідків, без належного обґрунтування та виходу до нарадчої кімнати. Також ОСОБА_6 зазначає про незаконне затримання, надання ним показань під тиском працівників правоохоронних органів і порушення права на захист. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами учасників процесу, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційних скаргах, належним чином їх не перевірив, і постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України (1960 року). Крім того, ОСОБА_6 вказує на неправильне вирішення цивільних позовів потерпілих.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_9 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить їх скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не дослідив усіх фактичних обставин справи, в основу своїх висновків поклав суперечливі показання потерпілих і свідків. ОСОБА_9 стверджує, що даного злочину він не вчиняв і вина його належними доказами не доведена, слідство відбувалось з порушеннями і обвинувальним ухилом. Вказує на незаконне затримання, порушення права на захист, надання ним показань під тиском працівників правоохоронних органів. Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляцію його захисника без задоволення, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційній скарзі, належним чином не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстави, через які апеляційну скаргу визнав необґрунтованою, та постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України (1960 року).
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить їх скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не дослідив усіх фактичних обставин справи, в основу своїх висновків поклав суперечливі показання потерпілих і свідків. ОСОБА_8 зауважує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у заявлених клопотаннях про призначення експертиз і допит потерпілих та свідків. Вказує на те, що даного злочину він не вчиняв і вина його належними доказами не доведена, слідство відбувалось з істотними порушеннями вимог КПК і обвинувальним ухилом. Також ОСОБА_8 зазначає про незаконне затримання без належних на те підстав, порушення права на захист, надання ним показань під тиском працівників правоохоронних органів. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами учасників процесу, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційних скаргах, належним чином їх не перевірив, матеріали справи не дослідив і постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України (1960 року). Також ОСОБА_8 вказує на неправильне вирішення цивільних позовів потерпілих.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить їх скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки суду про його винуватість ґрунтуються на припущеннях і суперечливих показаннях потерпілих. Вказує на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався з порушеннями вимог КПК, суд, задовольнивши клопотання про допит свідків, так і не допитав їх. Зазначає про жорстоке поводження з ним з боку працівників міліції та незаконне його затримання, без належних документів і з порушенням права на захист. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами учасників процесу, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційних скаргах, належним чином їх не перевірив, матеріали справи не дослідив і постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України ( 1960 року ). Крім того, ОСОБА_7 вказує на неправильне вирішення цивільних позовів потерпілих.
Позиції учасників судового провадження
Захисник і засуджені підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг, просив залишити без зміни постановлені щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 судові рішення.

Мотиви Суду
Підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону.

Відповідно до вимог статей 362 і 365 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити усі доводи апеляцій, у тому числі якщо для того є підстави і шляхом проведення судового слідства. Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути ретельно вивчені, проаналізовані з урахуванням наявних у справі та додатково поданих матеріалів з тим, щоб жодний довід не залишився нерозглянутим.

Згідно зі ст. 377 КПК України ( 1960 року ) в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21 січня 2016 року (№ 5-249кс15) зробив висновок про те, що, якщо апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією у реалізації права особи на справедливий судовий розгляд, змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів та їх допустимості, тоді в апеляційній процедурі не допускаються будь-які спрощення, а стандарти доказування повинні бути найвищими.

Однак у даній кримінальній справі суд апеляційної інстанції не дотримався вказаних вимог кримінально - процесуального закону під час перегляду вироку суду першої інстанції та постановлення ухвали.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_40 , ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_9 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через однобічність і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінальної справи, істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону, подали апеляційні скарги, в яких, із наведенням відповідних обґрунтувань, просили його скасувати, а справу направити на додаткове розслідування чи закрити.

При цьому апелянти вказували на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 інкримінованих злочинів не вчиняли, висновки суду ґрунтуються на доказах, здобутих з порушенням вимог закону, визнавальні показання були отримані від них під фізичним та психологічним тиском працівників міліції та з порушенням їх права на захист.

Апеляційний суд, хоча й розписав в ухвалі зміст апеляційних скарг, однак належним чином вказаних доводів в ухвалі не проаналізував, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив підстав, через які він визнав апеляційні скарги необґрунтованими.

Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів, суд апеляційної інстанції послався на викладені у вироку докази, допустимість і достовірність яких оспорювалась, не проаналізувавши їх та не давши їм належної оцінки, при цьому не зазначив, які саме докази, надані стороною обвинувачення, доводять винуватість обвинувачених поза розумним сумнівом.

Зокрема, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів сторони захисту про те, що до засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 під час досудового розслідування працівниками міліції застосовувався фізичний та психологічний тиск з метою отримання визнавальних показань, і що ОСОБА_9 під таким тиском змушений був обмовити себе та інших засуджених.

Сторона захисту також заявляла про відсутність ефективного розслідування таких скарг, які вони подавали як на досудовому слідстві, так і в судових засіданнях.

При цьому суд апеляційної інстанції не врахував висновків ЄСПЛ, викладених, зокрема, в рішенні у справі «Коробов проти України» (від 21 липня 2011 року) про те, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, це положення вимагає проведення ефективного офіційного розслідування, яке має бути спроможним забезпечити встановлення та покарання винних осіб. Розслідування небезпідставних скарг про жорстоке поводження також повинно бути ретельним, тобто органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні й необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Також суд апеляційної інстанції не дав жодної оцінки тим обставинам, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під час перебування їх під контролем органу досудового слідства були виявлені тілесні ушкодження, зафіксовані у відповідних медичних документах.

Натомість суд зазначив про те, що скарги засуджених та їх захисників не підтвердились, про що свідчать постанови прокурора про закриття кримінальних справ.

Проте, на думку Суду, закривши кримінальну справу за відсутністю в діях окремих співробітників міліції складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України, прокурор фактично підтвердив наявність самої події, про яку заявляли засуджені та їх захисники.

Водночас, сторона захисту в апеляційних скаргах наводила доводи про порушення права засуджених на захист, коли, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст.ст. 44, 185 КУпАП, та під час відбування ними адміністративного арешту з ними як з фактичними підозрюваними в даній кримінальній справі проводились слідчі дії (без залучення захисника), щодо них збирались докази.

Суд апеляційної інстанції зазначених доводів також не перевірив і не спростував, залишивши поза увагою висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Балицький проти України» (від 03 листопада 2011 року) з приводу неправомірного використання правоохоронним органом адміністративного арешту для збирання доказів у кримінальній справі, до того ж без дотримання права на захист.

Фактично ухвала суду апеляційної інстанції є повною копією вироку суду першої інстанції, в ній відсутні власний аналіз доказів, якими суд апеляційної інстанції обґрунтував рішення про винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та висновки за результатами перевірки кожного доводу поданих апеляційних скарг.
Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року), а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 цього Кодексу з направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого апеляційному суду належить перевірити усі доводи апеляційних скарг і прийняти законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI«Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в порядку ст. 395 КПК України (1960 року) скасувати,а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3