Провадження № 11-кп/4820/264/19
Справа № 685/1/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Теофіпольським районним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 7 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Теофіполь Теофіпольського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого слюсарем-ремонтником ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», військовозобов`язаного, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до органу пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, понесені на проведення товарознавчої та дактилоскопічної експертиз, в кримінальному провадженні № 0000344, в сумі 1430 грн. 00 коп.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 6 листопада 2018 року близько 00 год. 10 хв., перебуваючи на території гаражного масиву в селищі цукровиків в смт. Теофіполь Хмельницької області, поблизу гаражного приміщення № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом на протиправне заволодіння чужим транспортним засобом, скориставшись темною порою доби та відсутністю стороннього нагляду, за допомогою відрізу металевої арматури, яка лежала на землі поряд з гаражним приміщенням, зірвав навісний замок із металевих вхідних воріт гаражного приміщення ОСОБА_9 , та, відкривши їх, проник до вказаного приміщення. Перебуваючи в гаражному приміщенні, ОСОБА_7 умисно, всупереч волі користувача транспортного засобу ОСОБА_9 , сів за кермо автомобіля марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 , запустив двигун автомобіля. У подальшому, ігноруючи волю власника, ОСОБА_7 , розпочав рух автомобілем від гаражного приміщення по ґрунтовій дорозі в напрямку с. Лідихівка Теофіпольського району Хмельницької області, чим здійснив незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Непогоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, застосувавши ст. 69 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Вважає вирок незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.
Судом не взято до уваги, що останній щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що виразилось у наданні ним зізнавальних послідовних показів, а також участі у проведенні слідчих дій. Також, не враховано, що він вчинив злочин вперше, його молодий вік, добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, позитивної характеристики та даних висновку органу пробації, згідно якого для його виправлення та запобігання повторному вчиненню кримінальних правопорушень відсутня необхідність призначити покарання у виді позбавлення волі.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримали, з мотивів, які в ній викладені.

Прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 , заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку - 1 рік.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння в розкритті злочину та вчинення його вперше.
Крім того, судом при призначенні покарання правильно взято до уваги характер вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а також позицію потерпілого, який матеріальних претензій до обвинуваченого не має та просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
Разом з тим, враховано, що обвинувачений скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий.
Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання на те, що судом не взято до уваги його молодий вік, добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, на увагу суду не заслуговують, оскільки вказане не є безумовною підставою, відповідно до вимог чинного законодавства, для зміни виду та міри покарання.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, тобто погіршення його становища, а на думку останнього пом`якшення такого, та призначення реальної міри покарання, замість умовної, апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 7 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4