Ухвала
Іменем України

28 листопада 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши в залі суду в м. Житомирі у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000239 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Житомира, громадянки України, працюючої, одруженої, має неповнолітніх утриманців, проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29.10.2018р. визначено підсудність даного кримінального провадження з угодою про визнання винуватості за Корольовським районним судом м.Житомира.

Зі змісту угоди, що укладена 19.10.2018 між прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_5 взяла на себе зобов`язання беззастережно визнати вину по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Сторони узгодили покарання обвинуваченій у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 510 грн з позбавленням права обіймати керівні посади в контролюючих органах строком на 1 рік.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник, обвинувачена підтримали думку прокурора та просили затвердити угоду на умовах, викладених в ній.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, вивчивши зміст угоди, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог КПК України наслідком розгляду угоди про визнання винуватості є або її затвердження та постановлення вироку, або відмова в затвердженні угоди. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою статті 475 КПК України.

Отже, за умови затвердження угоди про визнання винуватості, суд повинен постановити обвинувальний вирок, зміст якого повинен відповідати вимогам, визначених статтею 374 КПК України, зокрема, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, у вироку має бути викладене саме те обвинувачення, зміст якого міститься в угоді про визнання вини. При цьому, закон не наділяє суд правом при затвердженні угоди про визнання винуватості встановлювати інші обставини, або зазначати інші фактичні дані, виключати або замінювати чи переформульовувати їх.

Як вбачається із змісту угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_5 , остання підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України - у складанні та видачі службовою особою Житомирської регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів завідомо неправдивих офіційних документів.

Проте, в самій угоді міститься також пряме зазначення прізвищ, ініціалів, назв посад інших службових осіб державної лабораторії, виклад об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, по яким їм оголошено підозру, вказівка на вимогу вчинення ОСОБА_5 як підпорядкованою особою певних незаконних дій, щодо яких у суду є відомості про виділення в окреме провадження матеріалів досудових розслідувань, а саме за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та можливо інших осіб у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень.

Відомості про ухвалення відносно вказаних осіб вироків або інших рішень по суті та набрання ними законної сили в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, а також те, що згідно угоди кримінальне правопорушення за ч.1 ст.366 КК України, яке інкримінується ОСОБА_5 , дані про ухвалення відносно інших згадуваних осіб співучасників (конкретні прізвища яких зазначено в угоді) вироків, інших рішень по суті та набрання ними законної сили в матеріалах справи відсутні, суд вважає умови угоди такими, що порушують права, свободи та інтереси як інших осіб.

Так, відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, пряме зазначення конкретних прізвищ осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів спільно з ОСОБА_5 за відсутності визначеного їх процесуального статусу у кримінальному провадженні, що надійшло з угодою, відсутності даних про наявність щодо цих осіб обвинувальних вироків, є порушенням загальних засад кримінального провадження: принципу верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та інших, що у сукупності може ставити під сумнів законність будь-якого вироку суду, що буде постановлений за наслідками розгляду кримінального провадження на підставі такої угоди.

В разі постановлення на підставі наданої угоди про визнання винуватості вироку, такий вирок міг бути безперешкодно оскаржений, зокрема, і ОСОБА_6 , і ОСОБА_9 .

За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Незважаючи на те, що обвинувальний акт і угода складені лише відносно ОСОБА_5 , втім зміст угоди прямо стосується обвинувачення у цих та інших злочинах також осіб, щодо яких до суду додатково надійшли відповідні відомості і які були оголошені безпосередньо в судовому засіданні.

Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Аналогічний підхід міститься у висновках, викладених у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року визначено, що принцип презумпції невинуватості порушується, коли судове рішення відносно особи, звинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про те, що вона винна без доведення її провини у відповідності до закону. Навіть за відсутності будь-яких формальних даних досить припущень, що суд вважає особу винною.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості фактично містять твердження щодо винуватості інших осіб, прізвища яких конкретно зазначені, що суперечить визначеним статтею 7 КПК загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Суд позбавлений можливості змінювати умови угоди, щодо яких сторони угоди дійшли згоди. Констатація у рішенні суду факту причетності ОСОБА_6 , ОСОБА_9 до вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , грубо порушить зазначені вище засади кримінального провадження та права вказаних осіб.

Виявлені в угоді порушення суд вважає суттєвими, оскільки вони можуть поставити під сумнів законність і обгрунтованість судового рішення, що є безумовною підставою для скасування такого рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що затвердження угоди у такому вигляді, як вона викладена у даному кримінальному провадженні, порушить загальні засади кримінального провадження, основоположні права, гарантовані Конституцією України, положеннями Європейської конвенції з прав людини.

Вказані порушення свідчать про те, що умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, порушують права, свободи та інтереси інших осіб, наслідком чого є застосування положення, передбаченого ч.7 ст.474 КПК України, а саме відмова у затвердженні угоди.

Керуючись ст.ст. 314, 472, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 від 26.09.2018р.

Роз`яснити, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Продовжити судове провадження у загальному порядку.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1