ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/849/19 Справа № 186/460/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінальних проваджень № 0000805, № 0000075 за апеляційними скаргами прокурора Першотравенського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 07.12.2015 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та визнати допустимим протокол пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання неповнолітньому свідку ОСОБА_9 від 13.02.2016 року; в решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд безпідставно не використав протокол пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання неповнолітньому свідку ОСОБА_9 від 13.02.2016 року як доказ на підтвердження вини ОСОБА_8 , оскільки не взяв до уваги те, що неповнолітній свідок під час пред`явлення особи для впізнання впізнав обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 як осіб, яких він бачив 09.02.2016 року о 18.30 годин біля дитячого садочку Дзвіночок м. Першотравенська, також суд не врахував вік неповнолітнього свідка, знаходження у залі судового засідання разом із обвинуваченим, у зв`язку з чим, свідок не зміг з певністю надати суду свідчення, що він його впізнає.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, вважаючи його незаконним.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд у своєму вироку як на доказ вчинення злочину ОСОБА_8 послався на протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілою ОСОБА_10 від 13.02.2016 року, згідно якого остання впізнала обвинуваченого як особу, яку вона бачила поруч із собою біля дитячого садочку Дзвіночок перед тим як на неї напали, однак, з цього ж протоколу вбачається, що потерпіла також впізнала ОСОБА_11 як особу, яку вона бачила поруч із собою біля дитячого садочку Дзвіночок перед тим як на неї напали.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що облич осіб, які на неї напали, вона не бачила, при цьому зазначила, що один з хлопців був одягнений у чорний одяг.

Також суд безпідставно віднісся критично до показів свідка ОСОБА_9 , які повністю збігаються з показами потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 в частині одягу хлопця, який застосував насильство до потерпілої, та з яких виходить, що ОСОБА_8 не вчиняв цього злочину.
Вказує на те, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні визнав, що саме він скоїв насильство по відношенню до потерпілої, розказав всі обставини вчинення цього злочину, крім того, його особа повністю підходить під описання свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 ..
Зазначає, що суд належним чином не з`ясував, чому свідок ОСОБА_13 на досудовому слідстві дав пояснення про те, що саме він забрав телефон у потерпілої ОСОБА_12 , вказавши лише те, що такі покази були надані свідком на прохання обвинуваченого ОСОБА_8 , однак це не відповідає дійсності, оскільки на додатковому допиті (а.п. 46-48) свідок вказує на те, що саме робітники поліції просили його дати такі пояснення, тобто фактично працівниками поліції на нього здійснювався тиск, крім того цей свідок взагалі не був допитаний в судовому засіданні.
Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07.12.2015 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 19.11.2015 року приблизно о 22.20 годині перебуваючи біля другого під`їзду будинку № 12 по вулиці Чайковського міста Першотравенська Дніпропетровської області, побачив в руках у потерпілої ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Nokia 206» жовтого кольору, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 19.11.2015 року приблизно о 22.30 годині, перебуваючи біля другого під`їзду будинку № 12 по вулиці Чайковського міста Першотравенська Дніпропетровської області, переслідуючи мету наживи, з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заламав руку ОСОБА_12 за спину та дістав з кишені куртки ОСОБА_12 належний їй мобільний телефон марки «Nokia 206» жовтого кольору, таким чином, повторно, відкрито викрав її майно, після чого покинув місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 365 грн..
Також 09.02.2016 року близько 18.30 години ОСОБА_8 , проходячи біля дитячого садку «Дзвіночок» по вулиці Гагаріна в місті Першотравенську Дніпропетровської області, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також проходила біля вказаного дитячого садку та тримала в руках сумочку коричневого кольору та білий пакет з продуктами. У цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , 09.02.2016 року приблизно о 18.30 годині, проходячи біля дитячого садку «Дзвіночок» по вулиці Гагаріна в місті Першотравенську Дніпропетровської області, переслідуючи мету наживи, з корисливих мотивів, підійшов ззаду до ОСОБА_10 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, штовхнув її, внаслідок чого ОСОБА_10 впала на землю. Після цього ОСОБА_8 , вирвав у неї з рук білий поліетиленовий пакет з продуктами харчування та сумочку вартістю 500 гривень, коричневого кольору, в якій знаходились шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 500 гривень, в якому знаходилися гроші в сумі 140 гривень, банківські картки «Аваль банк», «Ренесанс банк», «Пумб» та «Укрсиббанк», мобільний телефон марки «LG» D295 чорного кольору imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який коштує 2755,60 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , зв`язка ключів від квартири. Після цього ОСОБА_8 покинув місце скоєння злочину, обернувши викрадене майно на свою користь.
Таким чином, ОСОБА_8 повторно, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_10 , обернувши його на свою користь, чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3895,60 гривень.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника просила відмовити, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили залишити без задоволення апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково їх дослідивши, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності висновків суду, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом від 19.11.2015 року, та за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме показами потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , наданих ним на досудовому слідстві, який підтвердив спричинення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень та відкрите заволодіння її майном.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_12 від 20.11.2015 року, а саме, що біля під`їзду будинку №12 по вулиці Чайковського в м. Першотравенськ Дніпропетровської області її зустріли двоє невідомих чоловіків, які із застосуванням насильства відібрали мобільний телефон «Nokia 206» жовтого кольору, цих осіб бачила та може їх впізнати, очевидцем цих подій був її знайомий ОСОБА_15 /а.к.п.3/;
- договором про надання фінансового кредиту та застави №040.11.6ЕЯБР8 від 19.11.2015 року /а.к.п.19/ згідно якого ОСОБА_14 заклав мобільний телефон Nokia 206 за 210 грн.;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 року /а.к.п.20-22/, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 , серед інших осіб впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу яка із застосуванням насильства відібрала її мобільний телефон;
- протоколом огляду мобільного телефону від 07.12.2015 року /а.к.п.23-25/, згідно якого телефон потерпілої ОСОБА_12 - НОМЕР_3 жовтого кольору в присутності понятих добровільно видав ОСОБА_14 , та пояснив, що 19.11.2015 року, цей телефон передав йому ОСОБА_8 , для того, щоб він його заклав до Ломбарду, отримані гроші в розмірі 200 грн. ОСОБА_14 передав ОСОБА_8 ..
Суд першої інстанції обґрунтовано віднісся критично до показів ОСОБА_14 , наданих ним в судовому засіданні з посиланням на спробу допомогти обвинуваченому уникнути покарання за вчинений злочин, на підставі того, що вони є товаришами, та справедливо відніс до доказів обвинувачення показання самої потерпілої, яка вказала на ОСОБА_8 як на особу, яка із застосуванням насильства відібрала у неї мобільний телефон.
Доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_12 не бачила обличчя осіб, які на неї напали не можна взяти до уваги, оскільки згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2015 року, потерпіла ОСОБА_12 впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 , як особу яка із застосуванням насильства відібрала її мобільний телефон, що підтвердила в судовому засіданні (аудіозапис від 13.09.2016 року).
Посилання на те, що судом першої інстанції не був допитаний свідок ОСОБА_13 , який був допитаний на досудовому слідстві, не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом вказаний свідок неодноразово викликався в судове засідання, крім цього застосовувався його привід, який виконати не вдалося, оскільки міцезнаходження цього свідка встановити не вдалося.
Також, суд, в судовому засіданні 21.02.2017 року, розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_7 щодо виклику в судове засідання свідка ОСОБА_13 зазначив, що інформація яка б дозволяла встановити місцезнаходження цього свідка у суду відсутня, між тим у вироку вказано, що ОСОБА_13 тимчасово зупинявся в м. Першотравенськ за місцем проживання свідка ОСОБА_14 , пізніше вибув до м. Дніпро, крім того, з показів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що вказаний свідок знаходиться в місцях позбавлення волі на території Автономної Республіки Крим.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за епізодом від 09.02.2016 року, та за обставин, викладених у вироку, також відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме показами потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 , який підтвердив спричинення обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень та відкрите заволодіння їх майном.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 09.02.2016 року /а.к.п.6/, а саме, що 09.02.2016 року о 18.40 годин до неї з заду підбігла невідома особа, яка вдарила її по голові та вирвала в неї з рук її жіночу сумочку коричневого кольору з наявними в ній речами, в тому числі телефоном марки «LG» чорного кольору;
- протоколом огляду з додатками до нього від 12.02.2016 року /а.к.п. 13-16/, згідно якого об`єктом огляду є мобільний телефон марки «LG» чорного кольору, який в присутності понятих добровільно видав ОСОБА_16 та пояснив, що цей мобільний телефон він придбав у ОСОБА_17 ;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 13.02.2016 року /а.к.п.50-56, 57-62/, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 в присутності понятих впізнала ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , як тих двох хлопців, яких вона бачила поруч з собою біля дитячого садочка «Дзвіночок» перед тим, як на неї напали;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2016 року за участю ОСОБА_9 /а.к.п. 106-109/, який показав, що 09.02.2016 року близько 18.30 години, він проходив біля дитячого садочку «Дзвіночок» по вул. Гагаріна, буд.4-а, м. Першотравенськ Дніпропетровської області, де побачив, як неподалік від нього пробігли двоє невідомих йому хлопців, яким на вигляд приблизно 25-30 років, після чого він побачив на асфальтній доріжці, яка проходила біля дитячого садочку «Дзвіночок», жінку, яка звала на допомогу, та чоловіка, який наздогнав одного з хлопців, але хлопець вирвався та побіг далі по полю.
Відповідно до показів свідка ОСОБА_9 , наданих ним в судовому засіданні, взимку ввечері о 18.30 годин цього року, він проходив біля дитячого садочку «Дзвіночок», який знаходиться біля спортивного комплексу, та побачив двох хлопців, перший з яких вдарив жінку та вихватив у неї сумку, після чого передав її другому хлопцю, що був разом з ним. Поліція запрошувала його на впізнання, під час якого він впізнав хлопця, який напав на жінку.
Згідно протоколу пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання неповнолітньому свідку ОСОБА_9 від 13.02.2016 року, який також був досліджений в суді апеляційної інстанції, останній 09.02.2016 року близько 18.30 годин бачив ОСОБА_8 біля дитячого садочку Дзвіночок м. Першотравенськ з жіночою сумкою в руках, та впізнав обвинуваченого за одягом, а саме: курточкою синього кольору, штанами чорного кольору з білими смужками, шарфиком, а також за зростом та загальними рисами обличчя, що підтверджується фото-таблицею до цього протоколу.
Також, слід зазначити, що вказаний протокол був підписаний всіма учасниками цієї процесуальної дії, в тому числі ОСОБА_8 , при цьому будь-які зауваження чи доповнення у цьому протоколі відсутні.
Відповідно показів свідка ОСОБА_18 , наданих нею в судовому засіданні, остання розповіла про події, які бачив її син 09.02.2016 року, після чого сина викликали до поліції для впізнання та проведення слідчого експерименту, на яких ОСОБА_19 вказав на особу, яка підходила по зовнішньому вигляду на ту, що він бачив, ніхто на сина не тиснув та не впливав, щоб він впізнав когось конкретно, ніяких фотографій або когось особисто її сину до впізнання ніхто не показував.
Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у вироку, що відсутні підстави для визнання зазначених доказів недопустимими, а тому посилання суду на невикористання як доказу на підтвердження вини обвинуваченого протоколу пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання неповнолітньому свідку ОСОБА_9 від 13.02.2016 року (а.к.п. 68-74) з тих підстав, що свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні не зміг з впевненістю впізнати обвинуваченого ОСОБА_8 за одягом, з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню як зайве та як таке, що суперечить висновкам суду, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.
Те, що в судовому засіданні свідком ОСОБА_9 опис одягу особи, яка заволоділа майном ОСОБА_10 , суперечить протоколу пред`явлення обвинуваченого для впізнання, не спростовує висновки суду про винність ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, оскільки свідок ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту від 23.03.2016 року (а.п. 106-109) зазначав, що хлопець, який був одягнений у світлу шапку та спортивні штани з білими смужками тримав в руках жіночу сумку темного кольору, а другий хлопець був одягнений у зимову куртку темного кольору, джинси та черевики чорного кольору, а тому доводи захисника в цій частині є необгрунтованими.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано віднісся критично до показів свідка ОСОБА_11 , наданих ним в судовому засіданні, з посиланням на спробу допомогти обвинуваченому уникнути покарання за вчинений злочин, на підставі того, що вони є товаришами, та з тих підстав, що в його показах наявні суперечності.
Покази свідка ОСОБА_11 про те, що він з хлопцем на ім`я ОСОБА_20 проходили біля дитячого садочка, де він зачепив жінку, взяв у неї сумку та побіг через поле, спростовуються показами потерпілої ОСОБА_10 та протоколами пред`явлення особи для впізнання від 13.02.2016 року за участі потерпілої, відповідно до якого, потерпіла впізнала ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , як тих двох хлопців, яких вона бачила поруч з собою біля дитячого садочка «Дзвіночок» перед тим, як на неї напали, а також показами свідка ОСОБА_9 та протоколом пред`явлення для впізнання за участі цього свідка від 13.02.2016 року, у зв`язку з чим доводи захисника щодо вчинення цього злочину свідком ОСОБА_11 є безпідставними.
Отже, суд дійшов висновку, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду як в суді першої інстанції, так й в апеляційній інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину та доведеності вини у його вчиненні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому не вбачає причин для скасування вироку суду та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, враховані: тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів; дані щодо особи винного, який неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, не працює, завдана потерпілій ОСОБА_10 шкода повністю не відшкодована, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено; наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, у строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був затриманий 12.02.2016 року, вказаний запобіжний захід до ухвалення вироку судом першої інстанції не змінювався, на підставі чого строк тримання під вартою ОСОБА_8 за цим вироком необхідно обчислювати з 12.02.2016 року по 22.03.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України вирок суду підлягає зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Першотравенського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року задовольнити частково.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на невикористання як доказу на підтвердження вини обвинуваченого протоколу пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 для впізнання неповнолітньому свідку ОСОБА_9 від 13 лютого 2016 року (а.к.п. 68-74).

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 12.02.2016 року по 22.03.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4