Провадження № 11-кп/824/1223/2018 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 огли у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з 08 жовтня 2018 року.

На підставі ст.72 КК України, в редакції Закону № 2046-VIII зараховано ОСОБА_8 огли в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 10.09.2017 року до 12.09.2017 року, та з 02.07.2018 року по 08.10.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 8998 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., а всього 12 998 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_8 10.09.2017 року приблизно о 19 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Шумського, 8, з метою таємного викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, підійшов до автомобіля «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу, проник до салону припаркованого автомобіля «Форд Фокус» д.н.з. НОМЕР_1 , звідки викрав майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: автомобільний зарядний пристрій, вартістю 145 грн., автомобільний перетворювач напруги, вартістю 1800 грн., та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 3» (ІМЕІ НОМЕР_2 ) золотистого кольору, вартістю 5500 грн., який знаходився в прозорому силіконовому чохлі, вартістю 150 грн. Всередині телефону знаходилися сім-карти мобільного оператора «Лайф» вартістю 110 грн., із залишком на рахунку в сумі 135 грн. та сім карта «Київстар» вартістю 60 грн., із залишком на рахунку в сумі 50 грн., а всього на загальну суму 7950 грн.

У подальшому, ОСОБА_8 з місця злочину намагався зникнути, про те, в цей час його злочинні дії були помічені потерпілою ОСОБА_9 , яка побачивши момент вчинення злочину, крикнула останньому зупинитись і наказала повернути викрадені речі.

Однак, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що його злочинні дії викриті та носять відкритий характер, ігноруючи вимогу потерпілої ОСОБА_9 повернути викрадені речі, з метою розпорядження викраденим майном на власний розсуд, на зауваження не реагував та почав втікати з місця злочину, у напрямку будинку по вул. Шумського, 3Г.

Після чого, в результаті переслідування, біля останнього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 був затриманий перехожими громадянами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій останнього, просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08.10.2018 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та задоволення цивільного позову; призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України покарання у виді 6 (шести) місяців арешту; цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальних та моральних збитків залишити без розгляду.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку сторони захисту, при ухваленні оскаржуваного вироку, районним судом не в повній мірі враховано щире каяття ОСОБА_8 , визнання ним всіх фактичних обставин справи та частково цивільного позову, відсутність судимостей, обставин, які обтяжують покарання, та призначив йому занадто суворе покарання.

Крім того, апелянт вважає, що місцевим судом незаконно задоволено цивільний позов потерпілої, оскільки він був поданий з порушенням вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» та розглянутий без дотримання положень ст.ст.60, 119 ЦПК України. Також, позивачем не було надано доказів пошкодження майна на підтвердження матеріальної шкоди. Натомість, у матеріалах провадження наявні відомості про отримання всього викраденого майна потерпілою. Вказане свідчить про невідповідність в цій частині висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції врахував щире каяття.

Обставин, що згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання ОСОБА_8 районний суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, відсутність на утриманні членів сім`ї які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 було завдано матеріальних збитків, які складаються із вартості викраденого та пошкодженого обвинуваченим майна та моральної шкоди у вигляді пережитих стражданнях після вказаних подій та неможливості користуватися всіма благами та перевагами викрадених у неї речей. Так, матеріальна шкода в загальному становить 8998 грн., з яких: 7000 грн. мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 3», 1500 грн. інвертор автомобільної напруги, 249 грн. автомобільний зарядний пристрій, та 249 грн. кабель до автомобільного зарядного пристрою, а моральна становить 8000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна протиправними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла.

Пунктами 6, 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року передбачено, що при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Судом першої інстанції, згідно з вимогами ст.337 КПК України, розглянуто це кримінальне провадження у межах висунутого/пред`явленого обвинувачення та визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме: автомобільний зарядний пристрій, вартістю 145 грн., автомобільний перетворювач напруги, вартістю 1800 грн., та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 3» (ІМЕІ НОМЕР_2 ) золотистого кольору, вартістю 5500 грн., який знаходився в прозорому силіконовому чохлі, вартістю 150 грн. Всередині телефону знаходилися сім-карти мобільного оператора «Лайф» вартістю 110 грн., із залишком на рахунку в сумі 135 грн. та сім карта «Київстар» вартістю 60 грн., із залишком на рахунку в сумі 50 грн., а всього на загальну суму 7950 грн.

Місцевий суд обґрунтовуючи своє рішення абз.1 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 та ст.1192 ЦК України, прийшов до правильного висновку, що суму збитків у національній грошовій одиниці на користь потерпілої необхідно визначати на час вирішення справи в суді (згідно позовної заяви).

При цьому, цивільним позивачем/потерпілою, в свою чергу, було надано суду належні та допустимі докази, щодо вартості вказаного майна, станом на час вирішення справи в районному суді.

За таких обставин, місцевий суд обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої суму матеріальних збитків у розмірі 8998 грн., з яких: 7000 грн. мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 3», 1500 грн. інвертор автомобільної напруги, 249 грн. автомобільний зарядний пристрій, та 249 грн. кабель до автомобільного зарядного пристрою.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_9 моральної шкоди, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.23 ЦПК України, врахував вид, характер правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_9 , яка протягом усього часу після крадіжки і тепер відчуває душевний біль, викликаний відчуттям незахищеності її права власності. Крім того, вона не могла користуватися всіма перевагами викрадених речей, зокрема на деяких час втратила зв`язок зі своїми родичами та партнерами по роботі, що позбавило її можливості зокрема заключити договір та через що вона втратила можливий дохід, який її дуже необхідний, оскільки вона є багатодітною матір`ю.

Також суд при визначенні розміру відшкодування потерпілій моральної шкоди районний суд врахував вимоги розумності і справедливості, та прийшов до правильного висновку, що цивільний позов в частині моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 4000 (чотири тисячі) грн., з урахуванням моральних страждань які перенесла потерпіла внаслідок вчинення щодо її майна протиправних дій.

Із висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, зазначеного у постанові від 10.07.2018 у справі № 713/1275/16-к, вбачається, що згідно з п.6 ч.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом. Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності сплати судового збору потерпілою при поданні цивільного позову, є необґрунтованими, адже як зазначено у ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір включається до складу судових витрат.

Крім того, відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Оскільки питання про розмір та порядок розподілу судових витрат діючим Кримінальним процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у ч.3 ст.88 ЦПК України, вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.п.1, 5 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір, що становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з цивільного відповідача/обвинуваченого на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 466 грн. 80 коп. (із розрахунку: матеріальна шкода 704 грн. 80 коп. та моральна шкода - 1762 грн. 00 коп.).

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції задовольняючи позовну заяву потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування завданої матеріальної шкоди у повній мірі врахував вимоги кримінального процесуального законодавства, обставини кримінального провадження та обґрунтовано прийшов до переконання, що у ОСОБА_8 виник обов`язок відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду в сумі 8998 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 4000 грн. 00 коп., а всього 12 998 грн. 00 коп.

При цьому, посилання захисника обвинуваченого на те, що задоволення цивільного позову є незаконним, апеляційним судом сприймаються критично, адже вказана сума підтверджена належними та допустимими доказами.

Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий:
Судді: