Справа № 204/9286/18
Провадження № 1-в/204/88/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

представників установи ОСОБА_5 ,

особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1989 року народження,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 15 лютого 2017 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1322 від 11 грудня 2018 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_6 страждає психічним розладом. В наслідок проведеного медикаментозного лікування в комплексі з психотерапевтичною роботою досягнуто компенсації афективних і поведінкових розладів: не виявляється депресивних розладів, підвищеної конфліктності та агресивності, згладилась емоційна нестійкість. Вироблені адаптивні способи емоційного та поведінкового реагування, навчений деяким способам саморегуляції та самоконтролю. Після відміни медикаментозного лікування декомпенсації не спостерігалось. Таким чином, усунена симптоматика, що визначала особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. Наявний помірний рівень реактивної тривожності обумовлений ситуацією вирішення питання подальшого застосування примусових заходів медичного характеру (з урахуванням сприймання її пацієнтом як такої, що загрожує його самоповазі). Ця тривога не сягає психотичного рівня і, поряд зі змінами особистості, потребує подальшого психотерапевтичного втручання, що може бути здійснене в менш суворих умовах. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру і проведення реабіліатаціних заходів може бути переведений у заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
В судовому засіданні лікар-психіатр підтримав вказану заяву, просив задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів № 1322 від 11 грудня 2018 року, зазначив, що пацієнт ОСОБА_6 страждає на хронічний посттравматичний стресовий розлад, регредієнтний перебіг, на тлі змін особистості за емоційно-нестійким типом, стан компенсації. На лікуванні у ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» знаходиться з 20 квітня 2017 року по теперішній час. За останні пів року пацієнт набув позитивної динаміки і з жовтня 2018 року його медикаментозне лікування ОСОБА_6 було припинено. У грудні 2018 року була проведена позачергова комісія, яка встановила, що стан пацієнта ОСОБА_6 продовжує залишатися нестійким, зумовлює суспільно небезпеку для оточуючих, тому підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 на теперішній час відсутні.
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення заяви щодо зміни ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Зазначила, що ОСОБА_6 згідно висновку №1322 від 11.12.2018 року страждає психічним захворюванням, з жовтня 2018 року йому було припинено медикаментозне лікування, у зв`язку із покращенням психічного стану протягом останніх двох місяців. При цьому, згідно попереднього висновку від 06.07.2018 року у клінічній картині психічного захворювання ОСОБА_6 продовжують домінувати афективні порушення у вигляді конфліктності, злісності, грубості, дратівливості, запальності, вербальної агресії до оточуючих, на тлі внутрішньої тривоги и напруження, пацієнт негативно відносився до лікування, що свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. Ухвалою суду від 01.08.2018 року ОСОБА_6 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Крім того, у висновку №1322 зазначено, що після відміни медикаментозного лікування декомпенсації не спостерігалось, тобто усунена симптоматика, що визначала особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. Тобто, даний висновок має розбіжності щодо визначення, коли саме наступило покращення психічного стану ОСОБА_6 . Також зазначила, що ОСОБА_6 не критично відносить а ні до захворювання, а ні до скоєного. Психічний стан здоров`я ОСОБА_6 хоча і покращився та таке покращення не є тривалим.

ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав заяву лікаря і просив змінити режим лікування у психіатричній лікарні, зазначивши, що він вважає, що його стан здоров`я значно покращився і він потребує лікування але просить перевести його до лікарні за місцем проживання, щоб бачитися з рідними. Вважає, що він вбив людину але не з своєї вини.
Захисник підтримала вимоги ОСОБА_6 і просила змінити примусові заходи медичного характеру відносно останнього.
Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що заява представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
Згідно ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
У відповідності до ч.2 ст.514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 06 липня 2018 року відносно ОСОБА_6 була проведена комісія, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів № 676 від 06.07.2018 року, ОСОБА_6 потребував продовження лікування в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року, яка набрала чинності, на підставі вказаного висновку продовжено застосування примусових заходів медичного характеру , призначених ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 15.02.2017 року відносно ОСОБА_6 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.
28 листопада 2018 року ОСОБА_6 звернувся до голови з реорганізації ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» із заявою про призначення позачергової лікарської комісії.
У висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №1322 від 11 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 зазначено, що внаслідок проведеного медикаментозного лікування в комплексі з психотерапевтичною роботою досягнуто компенсації афективних і поведінкових розладів: не виявляється депресивних розладів, підвищеної конфліктності та агресивності, згладилась емоційна нестійкість. Вироблені адаптивні способи емоційного та поведінкового реагування, навчений деяким способам саморегуляції та самоконтролю. Після відміни медикаментозного лікування декомпенсації не спостерігалось. Таким чином, усунена симптоматика, що визначала особливу небезпеку пацієнта для оточуючих. Наявний помірний рівень реактивної тривожності обумовлений ситуацією вирішення питання подальшого застосування примусових заходів медичного характеру (з урахуванням сприймання її пацієнтом як такої, що загрожує його самоповазі). Ця тривога не сягає психотичного рівня і, поряд зі змінами особистості, потребує подальшого психотерапевтичного втручання, що може бути здійснене в менш суворих умовах. За своїм психічним станом продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру і проведення реабілітаційних заходів може бути переведений у заклад з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. У п.24 вказаного висновку зазначено, що з жовтня 2018 року медикаментозне лікування було відмінено, психічний стан протягом останніх двох місяців залишався стабільним.

Тобто, згідно висновку комісії лікарів №1322 від 11.12.2018 року стан здоров`я пацієнта ОСОБА_6 хоч і поліпшився, однак ОСОБА_6 страждає на психічне захворювання, вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, від якого настала смерть людини, на лікуванні знаходиться з 20 квітня 2017 року, а тільки з жовтня 2018 року йому припинено медикаментозне лікування і у хворого спостерігається покращення психічного стану на протязі останніх двох місяців.

Враховуючи викладене, суд вважає, що не зважаючи на те, що психічний стан здоров`я ОСОБА_6 хоча і покращився, таке покращення не є тривалим та таким, що могло б свідчити про можливість проведення реабілітаційних заходів в умовах спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а тому слід відмовити у задоволенні заяви представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_6 .

На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про зміну примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1989 року народження, відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.
Суддя ОСОБА_1