Постанова
Іменем України

07 березня 2019 року

м. Київ
справа № 227/3413/17
провадження № 51-9039км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001248, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Добропілля Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2017 за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік,
та
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Зелене Добропільського району Донецької області, жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2017 за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Добропільський міськрайонний суд Донецької області вироком від 31 травня 2018 року визнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винуватими та засудив їх за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 6 місяців кожного. Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік кожного, ухвалено виконувати самостійно.

Апеляційний суд Донецької області вироком від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасував та ухвалив призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному, вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року виконувати самостійно.

За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними і засуджено за те, що вони за обставин, викладених у вироку, за попередньою змовою між собою у 2016-2017 роках у містах Добропілля та Білицьке Донецької області таємно викрадали із автомобілів чуже майно, а саме:
- 30 липня 2016 року приблизно о 23:00 год. з автомобіля ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 , майно ОСОБА_10 на загальну суму 1673,92 грн;
- повторно 19 грудня 2016 року приблизно о 23:00 год. з автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , майно ОСОБА_11 на загальну суму 1000 грн;
- повторно 02 квітня 2017 року приблизно о 23:00 год. з автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 , майно ОСОБА_12 на суму 1187,50 грн;
- повторно 03 квітня 2017 року, приблизно о 23:00 год. з автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_4 , майно ОСОБА_13 на загальну суму 1994,26 грн;
- повторно 03 квітня 2017 року приблизно о 23:30 год. з автомобіля ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_5 , майно ОСОБА_14 на суму 495,19 грн;
- повторно 13 травня 2017 року приблизно о 23:00 год. з автомобіля ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_6 , майно ОСОБА_15 на суму 850 грн;.
- повторно 13 травня 2017 року приблизно о 23:30 год. з автомобіля ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_7 , майно ОСОБА_16 на загальну суму 562,50 грн;
- повторно 14 травня 2017 року приблизно о 23:00 год. з автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_8 , майно ОСОБА_17 на загальну суму 1038,88 грн;
- повторно 14 травня 2017 року приблизно о 23-30 год. з автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_9 , майно ОСОБА_18 на загальну суму 946,81 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 та захисник засудженого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 зазначають про безпідставне скасування вироку місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання, оскільки вважають, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, а суд апеляційної інстанції не повною мірою врахував дані про особу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обставини, які пом`якшують їх покарання, що призвело до призначення апеляційним судом невиправдано суворого покарання.
У запереченнях на касаційні скарги прокурор зазначає про безпідставність доводів касаційних скарг захисників та необхідність залишення цих скарг без задоволення, а вироку апеляційного суду без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги і вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправдного чи особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, кваліфікація їх дій у касаційних скаргах сумніву не піддаються.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З матеріалів кримінального провадження видно, що, призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді арешту в максимальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою їх визнано винними, суд першої інстанції врахувавступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних ( ОСОБА_8 характеризується позитивно, працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має; ОСОБА_9 характеризується посередньо, не працює, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину), обидва раніше судимі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, відсутність матеріальної шкоди, завданої злочином (викрадене майно було повернуто власникам), обставину, яка пом`якшує їх покарання, - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, який зазначав про невиправдану м`якість призначеного засудженим покарання та необхідність призначення їм покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, апеляційний судзвернув увагу на те, що суд першої інстанції при обранні засудженим виду та розміру покарання не повною мірою врахував конкретні обставини справи, кількість вчинених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів, а саме 9 епізодів крадіжки, які відносяться до корисливих злочинів середньої тяжкості, що викрадене майно було повернуто потерпілим тільки після викриття їх злочинних дій працівниками поліції, а також досудові доповіді інспектора відділу з питань пробації, якими визначено високим ризик повторного вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора і призначення засудженим покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою їх було визнано винними у виді позбавлення волі.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. На переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 185 КК є законним, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винних і попередження вчинення ними нових злочинів.

Касаційні скарги захисників не містять переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості покарання, призначеного засудженим судом апеляційної інстанції, а тому задоволенню не підлягають.

Разом із цим з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше судимі за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік.

За вироком у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджені за крадіжки, вчинені ними в період з липня 2016 року по травень 2017 року, тобто до ухвалення вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року.

За таких обставин посилання в мотивувальній частині вироку апеляційного суду на вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів під час іспитового строку підлягає виключенню, а оскаржене судове рішення - зміні в цій частині в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, що не впливає на висновок щодо виду та розміру покарання, призначеного засудженим судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в порядку ч. 2 ст. 433 КПК змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів під час іспитового строку.

В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3