Єдиний унікальний номер 201/2237/18
Провадження № 1-кс/205/116/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
заявника ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -
В С Т А Н О В И В:

12 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, в якому останній зокрема зазначив, що Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002957 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, в рамках розслідування якого ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року було накладено арешт на належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки у даному кримінальному провадженні він не є а ні підозрюваним, а ні свідком, вважає, що арешт обмежує його конституційне право на вільне володіння майном, у зв`язку із чим просив його скасувати.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2018 року клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту направлено для здійснення судового розгляду до Ленінського районного суду м.Дніпропетроська.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 , його захисник ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту майна підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у клопотанні.
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 та слідчий СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області неодноразово рекомендованими поштовими повідомленнями та кур`єром суду повідомлялися про місце та час судового засідання, на розгляд клопотання не з`явилися, на вимогу суду а ні матеріали кримінального провадження, а ні інформацію про результати досудового розслідування не надіслали.
Вислухавши думку заявника, його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002957 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Згідно пояснень заявника, у даному кримінальному провадженні він не має а ні процесуального статусу свідка, а ні підозрюваного.
За клопотанням прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року накладено арешт на належне ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 22.08.2017 року на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
З огляду на ч.2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимогам ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Проте, під час розгляду клопотання заявника у судовому засіданні, у зв`язку із ухиленням органу досудового розслідування від явки та надання запитуваної слідчим суддею інформації не встановлено, що наразі матеріали кримінального провадження №0002957 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2017 року містять чи то докази або будь-які процесуальні рішень, що би свідчили про те, що арештоване ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська майно, відповідно до вимог ч. 1 ст.98 КПК України, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та має суттєве значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.29 Загальної декларації прав людини, "кожна людина, здійснюючи свої права і свободи, повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання й поваги прав і свобод інших та з метою задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві". Мета, підстави і межі здійснення прав людини конкретизуються також у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, в Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права, а також в Європейській Конвенції про захист прав особи й основних свобод. Конституція України також передбачає межі здійснення громадянами своїх прав. Так, згідно зі ст. 64, конституційні права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень можуть встановлюватися в умовах воєнного або надзвичайного стану. Аналіз зазначеної статті дозволяє зробити висновок про те, що закріплені в ній критерії (підстави) правомірного обмеження прав і свобод людини та громадянина базуються на принципі співвідношення публічних і приватних інтересів.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна при викладених у клопотанні обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна та завданнями кримінального провадження, тому клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Загальною декларацією прав людини, ст.64 Конституції України, ст. ст. 98, 170, 174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, - задовольнити.
Скасувати арешт майна накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року у кримінальному провадженні №0002957 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2017 року, звільнивши з під арешту належне на праві власності ОСОБА_3 наступне майно : квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1