Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2018 року про відмову у накладенні арешту на транспортний засіб марки «ЗАЗ Ланос пікап» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , 2012 р.в., який виявлено і вилучено в ході огляду місця події від 18.11.2018 року.

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно - транспортний засіб марки «ЗАЗ Ланос пікап» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , н.з. НОМЕР_3 , 2012 р.в., який на праві власності належить ОСОБА_8 , шляхом заборони, відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Клопотання умотивовано тим, що в провадженні СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області перебуває кримінальне провадження № 0004061 від 02.11.2018 року за ст. 356 КК України. З метою недопущення зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, оскільки наявні матеріали вказують на те, що даний автомобіль є предметом вчинення злочину, слідчий звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді від 21 листопада 2018 року відмовлено в задоволені клопотання про накладеня арешту на транспортний засіб «ЗАЗ Ланос пікап» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , н.з. НОМЕР_3 , 2012 р.в.

Прокурор не погодившись з ухвалою слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність судового рішення. Вказує, що майно на яке слідчий просив накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КК України, тому з метою забезпечення збереження доказів просить ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 21.11.2018 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Як вбачається з матеріалів провадження жодних законних обставин, які б давали підстави для накладення арешту на майно і доводили доцільність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження прокурором не наведено, оскільки повідомлення про підозру у вказаному провадженні будь-якому із зазначених в клопотанні особам не вручено, цивільних позовів по провадженню не заявлялось, не надано достатніх доказів про належність автомобіля потерпілій особі, а також враховуючи той факт, що санкція статті 356 КК України не передбачає спеціальної конфіскації або додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2018 року про відмову у накладенні арешту на транспортний засіб марки «ЗАЗ Ланос пікап» двигун № НОМЕР_1 кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , 2012 р.в., залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 03.12.2018р.

Суддя ОСОБА_2

Помічник судді ОСОБА_9