Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/226/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0011309 від 04 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Солдатське Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянку України, з середньою освітою, одружену, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, що не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винною та засуджено за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 395 грн. 48 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи встановлених судом обставин цієї справи, кваліфікацію дій та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 в вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення, просить скасувати вирок районного суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання, ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особі, а також неправильним застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді реального позбавлення волі строком на 7 років, тобто без застосування ст.ст. 69 та 75 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання не врахував особу ОСОБА_8 , яка вчинила особливо тяжкий злочин, який посягає як на життя та здоров`я особи так і на власність, ніде не працює, а також не враховано тієї обставини, що злочин вчинено із застосуванням ножа, вважає, що звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить положенням п.1 та п.26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винною у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення при наступних обставинах.
Так, 4 жовтня 2017 року близько 18:15-18.30 годин, ОСОБА_8 перебувала поруч із приміщенням офісу ТОВ «Споживчий центр», розташованому у м. Кропивницькому по вулиці Соборній, 23/34, павільйон №8, де у останньої виник умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, поєднаний із проникненням у інше приміщення.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, через відчинені вхідні двері проникла до вказаного приміщення офісу ТОВ «Споживчий центр» та із заздалегідь приготовленим ножом, тримаючи його в правій руці, направила його в сторону потерпілої ОСОБА_10 , тим самим погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, висловила вимогу надати їй грошові кошти, які містяться в офісі. В свою чергу, потерпіла ОСОБА_10 , злякавшись за своє життя та здоров`я, розуміючи реальну загрозу з боку ОСОБА_8 , передала їй грошові кошти, які знаходилися в сейфі даного офісу, в загальній сумі 12 703,00 грн.
В подальшому, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «Споживчий центр» майнову шкоду на суму близько 12 703,00 грн.
Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої ОСОБА_8 та дослідження її характеризуючи даних, заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , як і на правильність кваліфікації її дій за ч.3 ст. 187 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, яка 04 жовтня 2017 року близько 18.15-18.30 год., перебуваючи в приміщенні офісу ТОВ «Споживчий центр», розташованому у м. Кропивницькому по вул. Соборній, 23/34, павільйон 8, умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, із застосуванням ножа, вчинила напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , чим спричинила майнову шкоду на суму 12703 грн.
В апеляційній скарзі кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України також ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відносяться до категорії особливо тяжких, її особу, яка за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судима.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин та повністю відшкодовані збитки.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 75 КК України, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд ухвалює звільнити засудженого від відбування покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_8 , під час досудового слідства та судового розгляду свою вину визнала повністю, розкаялася, розказала і показала, як і при яких обставинах вона заволоділа коштами ТОВ «Споживчий центр» тим самим активно сприяла розкриттю даного кримінального правопорушення.
Крім того, як пояснила ОСОБА_8 , під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, ніж вона постійно носила із собою та використовувала його для різки масла сиру і т.і., усвідомивши увечері, вдома, що вона скоїла, хотіла все повернути, однак із-за відсутності транспорту цього не зробила, а у ранці, на слідуючий день до неї вже приїхали працівники поліції, яким вона добровільно видала всі гроші, про свій вчинок жалкує, у потерпілої попросила вибачення.

Вказане свідчить про дієве каяття обвинуваченої ОСОБА_8 та бажання виправити ситуацію.

ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку в Новоукраїнському центрі зайнятості як безробітна, шукає роботу, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, вчинила злочин після того як дізналась про тяжку хворобу, яка потребувала оперативного втручання, добровільно відшкодувала всі завдані матеріальні збитки, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Колегія суддів, також враховує позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка під час розгляду справи судом першої інстанції не наполягала на призначенні ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, цивільного позову не заявляла.

У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала матеріальну шкоду завдану злочином, раніше не судима, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружена, має на утриманні 3-ох неповнолітніх дітей, позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, а також конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інтонації про те, що ОСОБА_8 , як особа не представляє суспільну небезпеку для оточуючих, що її виправлення та перевиховання можливе і без ізоляції її від суспільства.
За своїм видом і розміром призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, із звільненням її від відбування покарання, із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для її перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як нею самою, так і іншими особами, відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання та не врахування всіх обставин кримінального провадження, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, виходячи з наступного.
ОСОБА_8 , згідно характеристики Іванівської сільської ради займається веденням особистого підсобного господарства, проживає за рахунок тимчасових заробітків, як вона пояснила виготовляє і продає молочні продукти на ринку, перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітна, одружена, має трьох неповнолітніх дітей, є власником земельної ділянки ( т.1 а.с. 152-159, т.2 а.с. 47).

А тому доводи прокурора про відсутність у ОСОБА_8 стримуючих факторів спростовується вищевикладеним.
Крім того, колегія суддів відмічає, що дійсно обраний ОСОБА_8 спосіб заволодінням грошовими коштами зухвалий, однак умисел на заволодіння коштами та спосіб у ОСОБА_8 виник ситуативно, з суб`єктивних причин та мотивів, як пояснила ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції, жах перед онкологічним захворюванням, відчай та переживання за дітей, штовхнуло її до вчинення злочину.
Наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що в сукупності з її характеризуючими даними та наявністю пом`якшуючих обставин, дають суду право призначити ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, звільнивши її від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.
З огляду на вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року в кримінальному провадженні № 0011309 від 04 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4