Справа № 761/6224/19
Провадження № 1-м/761/18/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

особи, відносно якої заявлено клопотання ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

секретаря ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 про застосування екстрадиційного арешту відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Держави Ізраїль, який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 33, ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації,

У С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора Київської області ОСОБА_9 вніс до суду клопотання про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_3 , який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 33, ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації.

Згідно клопотання, 15 січня 2019 року, о 10 годині 35 хвилин, працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України затримано громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_3 , після чого 18 січня 2019 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області останньому застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб.

Як зазначає прокурор у клопотанні, постановою слідчого СВ по Радянському району міста Новосибірськ СУ СК Росії по Новосибірській області від 11.04.2016 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 33 ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації та оголошено у розшук.
Відповідно до клопотання, постановою оперуповноваженого ВУР ВП №10 «Радянський» УМВС Росії по м. Новосибірськ від 02.03.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошений у міжнародний розшук, а постановою Радянського районного суду м. Новосибірськ від 27.04.2018 останньому обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Далі, як зазначається у клопотанні, Генеральною прокуратурою України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_3 , для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 33 ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації, при цьому проведення екстрадиційної перевірки, відповідно до ст. 587 КПК України, доручено прокуратурі Київської області.

Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , відповідає злочину, передбаченому ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, який є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання на строк більше одного року позбавлення волі.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити вказане клопотання.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожний окремо, просили суд визначити менш суворий запобіжний захід, посилаючись на безпідставність визначення ізоляції ОСОБА_3 , зокрема вказали і на те, що останній має житло в м. Києві, та при цьому звернувся до компетентних державних органів щодо отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.

Вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 січня 2019 року, о 10 годині 35 хвилин, працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України затримано громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_3 , при цьому останній розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 33, ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації.

18 січня 2019 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_3 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб.

Генеральною прокуратурою України отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_3 , для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 33 ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації, при цьому проведення екстрадиційної перевірки, відповідно до ст. 587 КПК України, доручено прокуратурі Київської області.

Далі, як встановлено в судовому засіданні, постановою слідчого СВ по Радянському району міста Новосибірськ СУ СК Росії по Новосибірській області від 11.04.2016 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 33 ч. 4 ст. 160 КК Російської Федерації та оголошено у розшук, з обранням міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Також, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 не являється громадянином України, інкримінований ОСОБА_3 злочин є екстрадиційним, оскільки відповідає злочину, передбаченому ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, при цьому згадані злочини передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі.
Відповідно до ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом), при цьому необхідно враховувати:
1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;
2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;
3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;
4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
З цього приводу Європейський суд з прав людини у пункті 143 рішення Stanev v. Bulgaria зазначив, що затримання особи є настільки серйозним заходом, що воно може бути виправдане лише тоді, коли були розглянуті інші, менш суворі заходи і коли вони були визнані недостатніми для захисту індивідуального або суспільного інтересу, який міг би вимагати затримання особи.
Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 42 рішення Котій проти України наголошує, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 є особою, яка раніше не засуджувалася за злочини як на території України, так і на території інших держав, зокрема таких даних в матеріалах клопотання не міститься, що очевидно вказує на відсутність кримінального досвіду, а відтак і схильності до протиправних проявів. В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на те, що на поточний момент ОСОБА_3 має громадянство Держави Ізраїль, яке, як він пояснив, отримано ним після залишення території РФ у 2015 році, тобто після здійснення всіх належних процедур, пов`язаних з проведенням відповідних перевірок на предмет наявних обмежень, що випливають з можливих обставин кримінального переслідування.

Більше того, як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_3 виїхав за межі території РФ у серпні 2015 року, а був притягнутий до кримінальної відповідальності у лише квітні 2016 року, при цьому за вчинення злочину, не пов`язаного з насильницькими діями, тобто на момент залишення території РФ останній не перебував у будь-якому процесуальному статусі, який би створював відповідні рамки щодо вільного пересування як в межах РФ, так і в межах інших держав світу, що на переконання слідчого судді не свідчить про намагання ОСОБА_3 певним чином ухилитися від слідства на території РФ.

Також, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 має місце проживання на території м. Києва (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), а 24 січня 2019 року звернувся до ГУДМС у м. Києві через адміністрацію ДУ «Київський слідчий ізолятор» листом із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наведене слідчим суддею оцінюються з урахуванням і того, що Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (ЗВЕРНЕННЯ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою ВРУ від 27.01.2015).
Зазначене та, головним чином, відсутність у самому клопотанні жодних обґрунтувань щодо необхідності застосування найбільш суворого запобіжного заходу екстрадиційного арешту, без визначення обставин, які б вказували безальтернативність у цьому, із зазначенням конкретних доказів, які б прямо свідчили на можливість ОСОБА_3 перешкодити у будь-який спосіб проведенню екстрадиційної перевірки, в тому числі і через ухилення від передачі до компетентних органів Російської Федерації, на думку слідчого судді, дає всі підстави вважати, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_3 в частині закріплення місця знаходження до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, на даний момент є достатньо можливим застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони йому залишати своє житло у визначений період доби (нічний час), з визначенням додаткових обов`язків: прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

При цьому, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

З огляду на викладене, керуючись положеннями Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 584 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 про застосування екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Держави Ізраїль відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Держави Ізраїль, запобіжний захід - домашній арешт, заборонивши йому без дозволу прокурора або судузалишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у певний період доби - з 21 години вечора до 7 години ранку наступного дня.

Крім того, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_3 до Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві.

Строк дії ухвали про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити строком до 15 квітня 2019 року.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 20 лютого 2019 року о 12 годині 45 хвилин.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, її захисником чи законним представником, прокурором, протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1