ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/255/19 Справа № 206/4601/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000860 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Дніпропетровськ, громадянки України, маючої на утриманні чотирьох малолітніх дітей: 2006, 2014, 2016 та 2017 років народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та призначити їй покарання з випробуванням.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують їй покарання, а саме: вчинення злочину жінкою в стані вагітності, вчинення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, наявність на її утриманні чотирьох малолітніх дітей, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, активне сприяння розкриттю злочину, а тому у суду були підстави для призначення їй покарання із застосуванням ст.ст. 75, 79 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, призначити покарання ОСОБА_9 в межах санкції ст.118 КК України із застосуванням ст.79 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом проігнорований мотив злочину, скоєного обвинуваченою.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_10 неодноразово застосовував фізичне насильство до ОСОБА_9 та її старшого сина ОСОБА_11 , що стало причиною того, що обвинувачена намагалася здійснити самогубство.

Вказує на те, що потерпілий висловлював щодо обвинуваченої такі вислови, як сьогодні не будеш дихати, які ОСОБА_9 сприймала як реальні, крім того ОСОБА_10 почав її бити вже по дорозі, спричинивши їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 27 від 15.02.2018 року, обвинувачена під час вчинення кримінального правопорушення перебувала в стані емоційного збудження, що був викликаний очікуванням агресії проти неї та її дітей.

Посилається на те, що хоча судом було визнано агресивну поведінку потерпілого, однак наявність чи відсутність акту небезпечного посягання встановлено не було, ніякого порівняльного аналізу не проведено, тобто поведінка ОСОБА_9 описана однобічно, з огляду на об`єктивну сторону ст.115 КК України.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , його вітчим ОСОБА_10 часто бив маму до стану втрати свідомості, а також його.

Зазначає, що обвинувачена реально побоючись реалізації погроз потерпілого щодо розправи над нею та її сином, спочатку переконалася, що її син ОСОБА_11 вдома, а вже потім в неї виник умисел захистити його.

Враховуючи зазначене, дії обвинуваченої повинні бути кваліфіковані за ст.118 КК України, оскільки є всі необхідні складові складу цього злочину, головна складова об`єктивної сторони - дія на захист охоронюваних законом інтересів (життя сина), при цьому допущення перевищення меж необхідної оборони.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_9 мала можливість уникнути розправи з сином шляхом втечі не підтверджується жодним доказом, натомість всі докази свідчать про те, що обвинувачена, яка перебувала на пізньому терміні вагітності, з трьома малолітніми дітьми не могла скористатися миттєвою втечею ні через паркан, ні скрізь паркан, оскільки це не є можливим.

Вказує на те, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 є підставою для призначення останній покарання з випробуванням.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
За обставин, викладених у вироку, 30 червня 2017 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_9 разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_10 прибули на зупинку маршрутного таксі, що знаходиться на перехресті вул. Сержанта Литвищенка та вул. Кожедуба в м. Дніпро, звідки разом попрямували у бік адреси свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . В ході слідування на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , в ході якої кулаками обох рук став наносити останній тілесні ушкодження в область обличчя. В результаті протиправних дій ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2250 е від 12.07.2017 року ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: саден в лобній області праворуч, в лобній області по центру на межі з ростом волосся, в скроневій області ліворуч, в проекції виличної дуги ліворуч, на підборідді ліворуч та праворуч, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
В той же день, тобто 30 червня 2017 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, в ході сварки у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_10 .. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_9 швидким кроком попрямувала у бік спільного із ОСОБА_10 місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , випередивши останнього на відстань приблизно 80 метрів. Знаходячись за місцем свого мешкання, ОСОБА_9 , діючи умисно, схопила ножа, що знаходився на столі кухонної кімнати будинку, та, тримаючи його у правій руці лезом до низу, швидким кроком попрямувала на зустріч ОСОБА_10 до виходу з території домоволодіння. Далі цього ж дня, тобто 30 червня 2017 року, приблизно о 18 годині 43 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи біля виходу з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , дочекалась, коли її цивільний чоловік відчинить хвіртку, після чого, діючи умисно, утримуючи вищевказаний ніж перед собою, нанесла ОСОБА_10 один удар в область грудної клітини ліворуч. Потім ОСОБА_9 , перебуваючи обличчям до ОСОБА_10 , продовжуючи утримувати ніж у правій руці перед собою, нанесла ще один удар ОСОБА_10 в область живота ліворуч. В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1340 від 03.08.2017 року потерпілому ОСОБА_10 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани з ознаками колото-різаної на черевній стінці ліворуч, відповідно до неї ділянки ушивання швами розсічень брижі між петлею тонкої кишки; рани з ознаками колото-різаної у лівій підключичній ділянці грудної клітини, відповідно до неї розсічення міжреберного м`язу між 2 та 3 ребрами ліворуч та 2 ребра ліворуч, ушивання швами розсічень передньої стінки серцевої сорочки та лівого передсердя серця, верхньої частки лівої легені; крововиливи у м`яких тканинах відповідно раньових каналів від вказаних ран, блідість внутрішніх органів, які мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя у момент заподіяння, які призвели до настання смерті. Вважаючи свої дії доведеними до кінця, ОСОБА_9 залишила потерпілого ОСОБА_10 у безпорадному стані та покинула місце скоєння кримінального правопорушення. В подальшому потерпілого ОСОБА_10 було госпіталізовано до лікувальної установи, де останній від отриманих ушкоджень помер.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, представника потерпілого, яка підтримала апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, у зв`язку з наявністю всіх необхідних складових складу злочину, передбаченого ст.118 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.

Так, вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується наступними доказами:

- показами обвинуваченої ОСОБА_9 , наданими нею в судовому засіданні, відповідно до яких вона розповіла про обставини події, які відбувались 30.06.2017 року, та щодо механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, а саме, що після того, як вона завела дітей до будинку, вона пішла на кухню, взяла кухонний ніж, який лежав на умивальнику, після чого вийшла на вулицю, та в той момент коли відкрилася хвіртка та ОСОБА_10 запитав її: «Готова?», вона вдарила його різко ножем у тулуб приблизно 2-3 рази, від чого він присів. Після чого вона втекли через город. Ніж вона кинула на підвіконня, коли заходила за дітьми. Потім вона подзвонила у «швидку» та сказала, що у чоловіка ножове поранення;
- показами малолітнього свідка ОСОБА_13 за участю спеціаліста ОСОБА_14 , який розповів про обставини вчиненого злочину, відповідно до яких, влітку 2017 року, його мати ОСОБА_9 зайшла в будинок та попросила, щоб вони зайшли у кімнату з сестрами. Вибігла з дому і закрила хвіртку. Коли повернулася, була дуже знервована, було видно, що її вдарили долонею. Мати взяла ніж та побігла до хвіртки, і він побачив як мама штовхнула ОСОБА_15 та вдарила його ножем. Потім мама закрила хвіртку, прибігла у дім, після чого вони з мамою та сестрами побігли через город, та втекли. Мати дзвонила у «швидку». ОСОБА_16 часто бив маму та іноді бив його за те, що він не хотів копати город. ОСОБА_10 іноді так сильно бив маму, що вона втрачала свідомість.
- показами свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які показали суду, що 30.06.2017 року ввечері після 5 години по АДРЕСА_3 , вони почули крики зі сторони будинку ОСОБА_9 .. Побігли туди та побачили як ОСОБА_16 вилетів з хвіртки. Вони разом з сусідом ОСОБА_19 підійшли до ОСОБА_20 , який тримався за живіт, скручувався та був весь в крові. ОСОБА_19 викликав «швидку». Коли його спитали, що сталося, він нічого не відповів. Хто та як наносив удари вони не бачили. У дворі нікого видно не було.
Також вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події від 30.06.2017 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого, на ділянці місцевості на відстані 1 метра від металевої хвіртки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено місце злочину, на якому були знайдені чотири речовини - плями бурого кольору за зовнішніми ознаками схожими на кров, мобільний телефон чорного кольору HTC, запальничку зеленого кольору марки «Cricket», ключі, солонину зі слідами бурого кольору та тіло чоловіка, в приміщені домоволодіння виявлено та вилучено кухонний ніж (т. 1 а.с. 10-16);
- протоколом огляду трупа потерпілого ОСОБА_10 з фототаблицею від 01.07.2017 року, яким встановлено, що в лівій частині грудної клітини знаходиться вхідний отвір вражаючої зброї, в лівому підребер`ї знаходився другий отвір вражаючої зброї. В шлунку була наявна кров в результаті проникаючого поранення з ураженням тонкої кишки по брижі (т. 1 а.п. 20-22);
- слідчим експериментом 04.07.2017 року за участю підозрюваної ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_21 , в присутності понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , де підозрювана розповіла про обставини події 30.06.2017 року, після чого вказала на місце конфлікту з загиблим, показала механізм нанесення поранення ножем загиблому та подальші дії: як штовхнула потерпілого та як втекла з двору (т. 2 а.п. 84-98);
- висновком експерта № 1340 від 03.08.2017 року, згідно із яким при експертизі трупу ОСОБА_10 виявлені численні тілесні ушкодження та морфологічні зміни. Зазначені в експертизі тілесні ушкодження були спричинені прижиттєво, незадовго до смерті. Смерть потерпілого настала внаслідок колото-різаних поранень грудної клітини та черевної стінки ліворуч, з ушкодженням брижі тонкої кишки, серця та лівої легені, і у послідуючому перебігу ускладнилися розвитком шоку. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 0,66 ‰, що може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння. Не виключається можливість здійснення якихось дій потерпілим після тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 153-157);
- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею від 22.08.2017 року за участю ОСОБА_9 , яка відобразила механізм та обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілому (т. 1 а.п. 216-234);
- висновком медико-криміналістичної експертизи № 1340/107-Е від 29.08.2017 року, згідно якого, враховуючи характер та локалізацію виявлених на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді 2-х колото-різаних ран на черевній стінці ліворуч та у лівій підключичній ділянці грудної клітини, дані з проведеної слідчої дії за участю ОСОБА_9 , вбачається, що вказані тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_10 могли бути спричинені за умов, на які вказує підозрювана ОСОБА_9 при приведенні слідчого експерименту від 22.08.2017 (т. 1 а.п. 237-238);
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів вважає, що покази обвинуваченої та малолітнього свідка ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, зокрема, слідчими експериментами від 04.07.2017 року та 22.08.2017 року за участю обвинуваченої, відповідно до яких, остання розповіла про обставини події 30.06.2017 року та показала механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ножем.
При цьому, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченою ОСОБА_9 узгоджується з протоколом огляду трупу ОСОБА_10 від 01.07.2017 року, лікарським свідоцтвом про смерть № 1340 від 03.07.2017 року та висновком медико-криміналістичної експертизи № 1340/107-Е від 29.08.2017 року, з яких вбачається, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 могли бути спричинені за умов, на які вказувала обвинувачена як на слідчому експерименті, так і в судовому засіданні.
Враховуючи зазначене, твердження захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України є не переконливими, оскільки, як встановлено судом, тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні ОСОБА_9 в обстановці, що не свідчить про знаходження її в стані необхідної оборони.
Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, і перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Згідно із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах №5-12кс14, 5-34кс14, 5-29кс14 для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, повязаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та обєктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна. Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.
З фактичних обставин та матеріалів справи вбачається, що між обвинуваченою ОСОБА_9 та потерпілим виникла сварка, під час якої потерпілий ОСОБА_10 наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2250 е від 12.07.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки. Після чого, вона пішла додому, у звязку з чим реальне посягання з боку потерпілого було припинено.
Однак в будинку ОСОБА_9 взяла кухонний ніж та вийшла з ним на вулицю, що вказує на завчасне готування її до нанесення потерпілому ударів предметом, застосування якого може призвести до смерті людині,- ножем, що спростовує існування обовязкової ознаки перебування в стані необхідної оборони, а саме наявності невідкладної необхідності в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання.
Після того як відкрилася хвіртка і зявився потерпілий ОСОБА_10 , обвинувачена вдарила його різко ножем у тулуб в життєво важливі органи два рази, що вказує на наявність в неї умислу на позбавлення життя потерпілого.
Колегія суддів вважає, що за цих обставин, з боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання щодо неї чи її сина, яке б потребувало негайного його відвернення чи припинення шляхом завдання йому ударів ножем у життєво важливий орган, а тому аналіз досліджених доказів у кримінальному провадженні свідчить про те, що ОСОБА_9 під час заподіяння смерті потерпілому не перебувала у стані необхідної оборони.
Тому, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння обвинуваченою, зокрема того, що вона пішла додому, взяла кухонний ніж, вийшла на вулицю та нанесла потерпілому одного удару ножем у життєво важливий орган людини - в область грудної клітини ліворуч, та другого удару - в область черевної порожнини, на думку колегії суддів, свідчать про спрямованість дій ОСОБА_9 саме на умисне заподіяння смерті потерпілому, та не свідчать про те, що обвинувачена перебувала у стані необхідної оборони, а тому судом правильно кваліфіковано дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України.
При цьому судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що обвинувачена одразу не вжила жодних заходів щодо надання медичної допомоги потерпілому, хоча мала для цього реальну можливість, а викликала «швидку» вже після того, як забрала дітей та вибігла за подвір`я.
На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив вину у формі умислу, що підтверджує наявність субєктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у інкримінованому їй злочині за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилання суду на те, що обвинувачена мала можливість уникнути розправи не спростовують висновків суду, відповідно до яких вона не перебувала у стані необхідної оборони, а тому не є підставою для зміни судового рішення.

Також суд обґрунтовано не встановив мотив вбивства -перебування обвинуваченої в стані необхідної оборони, а слушно вказав, що умисел на вбивство виник у ході сварки між обвинуваченою та потерпілим, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Доводи обвинуваченої та її захисника щодо пом`якшення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченою злочину, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії особливо тяжкого злочину;дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_13 , 2006 р.н., ОСОБА_13 , 2014 р.н., ОСОБА_24 , 2016 р.н. та ОСОБА_25 , 2017 р.н., яких вона виховує самостійно, має постійне місце проживання, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих (сімейних) обставин, перебуваючи в стані вагітності та віктимної поведінки самого потерпілого; обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої: щире каяття, вчинення злочину жінкою в стані вагітності, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, наявність на утриманні чотирьох малолітніх дітей; обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої - не встановлено.
Крім того, судом першої інстанції враховано неправомірну поведінку загиблого ОСОБА_10 , який за місцем мешкання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий (т. 1, а.с. 45, 46-47), притягався до адміністративної відповідальності за фактом насильства у сім`ї, який неодноразово ображав обвинувачену, принижуючи її гідність, застосовував до неї фізичне насильство, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та показами свідків під час судового розгляду цього кримінального провадження; стан вагітності ОСОБА_9 під час вчинення злочину, що підтверджується протоколом ультразвукового обстеження вагітних (т. 1 а.с. 69), що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції обвинуваченій покарання за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Колегія суддів погоджується з тим, що така кількість обставин, що помякшують покарання, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому вони обґрунтовано взяті судом до уваги при застосуванні ст. 69 КК України, однак зазначені обставини не можуть бути повторно враховані при застосуванні ст.75 КК України, оскільки за положеннями зазначеної норми підлягає врахуванню також тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи, а тому колегія суддів приймає до уваги те, що злочин є особливо тяжким, внаслідок чого настала смерть потерпілого, а тому не знаходить підстав для застосування положень ст.ст. 75, 79 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченій ОСОБА_9 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для її виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг, вважаючи доводи обвинуваченої та її захисника не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4