ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/642/19 Справа № 205/6860/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення, -
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені фактичні обставини.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року 24 вересня 2018 року до суду першої інстанції поступило клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, в якому він посилався на те, що за час відбування покарання довів своє виправлення
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що з характеристики на засудженого ОСОБА_6 слідує, що під час відбування покарання в ДУ «Дніпровська ВК(№ 89)» він працевлаштований на дільниці КДІР, за що був неодноразово заохочений, станом на 04 грудня 2018 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі не допускав порушень режиму відбування покарання.
Також суд враховав і ту обставину, що співмешканкою ОСОБА_6 гр. ОСОБА_9 , через захисника було надано суду нотаріально завірену заяву про можливість проживання вказаного засудженого за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до матеріалів особової справи за час відбуття покарання засуджений здобув лише одне заохочення.
Також вважає, що судом першої інстанції не враховано, що засуджений перебуває в установі лише з травня 2018 року, а тому адміністрація установи, на думку прокурора, ще не може об`єктивно його характеризувати через невеликий строк його перебування.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Засуджений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації, ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Апеляційний суд, вивчивши матеріали кримінального провадження і матеріали особової справи встановив, що ОСОБА_6 засуджений вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі.
Крім того, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ДВК №89 має два заохочення (у вересні та жовтні 2018 року), характеризується позитивно (а.с. 17).
Також відповідно до характеристики на засудженого, ОСОБА_6 дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, виконував окремі доручення, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, періодично відвідував її заняття, робив для себе належні висновки, провину у скоєних злочинах визнає повністю, а також підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки, що в сукупності об`єктивно свідчить про його виправлення.
Однак судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання в Дніпровській виправній колонії № 89 з травня 2018 року має лише два подяки Н/ДВК за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, активну участь у поліпшенні побутових умов засуджених не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину, та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення - скасувати.
Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою відмовити засудженому ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4