Справа № 206/6156/18
Провадження № 1-кс/206/1142/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2018 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів,-
Прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився.
Вислухавши прокурора, дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів.
У відповідності до ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадженняіз клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів. У відповідному клопотанні зазначаються, окрім іншого, можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю та обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Частиною 5 ст. 163 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Відповідно до ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Крім того, відповідно до правових позицій Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (див. серед інших §§ 38 - 42 рішення у справі Баннікова проти Росії; § 90 рішення у справі Веселов та інші проти Росії; § 49 рішення у справі Ванян проти Росії; § 134 рішення у справі Ванян проти Росії; § 36 рішення у справі Малінінос проти Литви).
Так, частинами 1, 2 ст. 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя звертає увагу, що прокурором не зазначено обґрунтування та не підтверджено того, що доступ до речей, документів або відомостей, які можуть у них міститися, неможливо отримати органом досудового розслідування у добровільному порядку шляхом витребування речей, документів, відомостей відповідно до частини другої статті 93 цього Кодексу, або за допомогою інших слідчих дій, передбачених цим Кодексом.
До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Як вбачається із копій протоколів допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , останні не містять відомостей про паспорт або інший документ, що засвідчує особу.
А відтак, слідчий суддя не може прийти до однозначного висновку про те, що упередженість допитаних свідків не є безсумнівною та їх допит взагалі (через відсутність посилань на документ, за яким було посвідчено особу свідка).
В той же час, згідно з позицією ВСС України, викладеної в Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про надання дозволу на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи (витяг), яке обговорено та схвалено на нараді суддів судової палати у кримінальних справах 21.05.2014 та на засіданні пленуму ВССУ 17.10.2014 - недолучення оригіналів або належним чином засвідчених копій документів, дослідження яких має значення для встановлення обставин, зазначених у клопотанні, також є підставою для відмови в його задоволенні.
Аналогічного висновку, щодо підстав для відмови в задоволенні клопотання, слід дійти і при розгляді клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.
При цьому, порядок засвідчення копій документів здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.04.2003 № 55. Завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання прокурора, жодна копія документу, яка долучена до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином, відповідно до вимог ІНФОРМАЦІЯ_8 «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.04.2003 № 55, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати ці документи належними доказами в розумінні норм КПК України.
Жодного доказу на підтвердження можливого використання свого службового становища посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_9 з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних та юридичних осіб, що завдає істотну шкоду, окрім копій протоколів допиту свідків та довідки про кваліфікацію і досвід працівників, які будуть залучені до виконання робіт, які слідчим суддею відхиляються як доказ, не надано, як і доказів безпідставного перерахування виконавцям коштів, враховуючи ту обставину, що кошти за виконану роботу, відповідно до укладеного між ІНФОРМАЦІЯ_10 та ПП « ОСОБА_4 » договору, перераховуються лише на підставі актів виконаних робіт, довідки за відповідною формою та наданого генеральним підрядником рахунком, але по мірі надходження бюджетних коштів на розрахункові рахунки замовника.
Незрозумілим залишається також та обставина, що прокурор у своєму клопотанні посилається на те, що з червня місяця 2018 року роботи не виконуються взагалі або виконуються не належним чином, що по своїй суті свідчить про припущення прокурора щодо виконання таких робіт.
До того ж, прокурор просить надати йому та слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області дозвіл на проведення тимчасового доступу (ознайомлення та вилучення) до оригіналів тендерної документації ПП « ОСОБА_4 » поданої до тендерного ІНФОРМАЦІЯ_5 для участі у реконструкції АДРЕСА_1 , однак в своєму клопотанні сам прокурор зазначає, що з тендерною документацією вже ознайомився та навіть вивчив, однак для чого саме прокурору потрібні оригінали тендерної документації, як і оригінали інших витребуваних документів, не зазначає та не обґрунтовує необхідність такого вилучення.
При цьому, самі лише посилання прокурора на проведення експертиз, на підставі запитуваних документів, без належного обґрунтування необхідності їх проведення, а також відсутності інформації на предмет чого вони (експертизи) будуть проводитись не відкриває суті та підстав для вилучення таких документів, не дає слідчому судді ретельно перевірити дійсні наміри та підстави для отримання дозволу на проведення такого заходу.
Так, у свою чергу КПК України містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади, включаючи, крім іншого, і заборону вилучення будь-яких документів і речей, що не мають прямого відношення до справи, яка розслідується.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 в справі № 6-рп/2001, кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.
Частиною першою статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з частиною другою вказаної статті КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Порядок тимчасового доступу до документів під час досудового розслідування врегульовано главою 15 КПК України, за змістом якої надання стороні кримінального провадження документів передбачено на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Слідчий суддя звертає увагу, що статтею 163 КПК України, окрім іншого, закріплено обов`язок сторони кримінального провадження довести зв`язок між кримінальним провадженням та витребовуваними документами і суттєвість значення цих документів для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відтак законодавство України встановлює чіткі правові механізми для отримання правоохоронними органами інформації з обмеженим доступом (персональних даних) та документів.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи (а саме їх копії), що належним чином не засвідчені, відсутність підтвердження того, що доступ до речей, документів або відомостей, які можуть у них міститися, неможливо отримати органом досудового розслідування у добровільному порядку шляхом витребування речей, документів, відомостей відповідно до частини другої статті 93 цього Кодексу, або за допомогою інших слідчих дій, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та т.і.) свідчать про те, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, адже підстави, наведені для виправдання таких заходів прокурором уважати відповідними і достатніми, не можливо.
З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання прокурора та в діяннях прокурора, який повинен здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, слідчий суддя вбачає невиконання своїх обов`язків відповідно до ст. 36 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159-164, 369-372 КПК України,
В задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів відмовити.
Ухвала слідчого судді є остаточною і відповідно до КПК України оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1