04.03.19№ 336/1926/18
Пр. № 1-в /336/4/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

представника Шевченківського районного сектору ЗМРВ з питань пробації ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі подання Шевченківського районного сектору Запорізького міського районного відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 і направлення особи для відбування призначеного покарання,

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2018 року Шевченківський районний сектор Запорізького міського районного відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

В поданні зазначив, що вказана особа перебуває на обліку у відділі з питань пробації з 1 лютого 2016 року на підставі розпорядження голови Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.12.2015 року у зв`язку з його засудженням вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.11.2015 року, яким він звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю у два роки з покладенням на нього в силу ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

17 лютого 2016 року засуджений в приміщенні Шевченківського районного сектору з питань пробації під підпис ознайомився з умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, правовими наслідками невиконання покладених на нього судом зобов`язань.

Графік з`явлення для реєстрації засуджений порушив двічі. Зокрема, він не з`явився до відділу пробації 20 лютого 2017 року у відсутність поважних причин, з`явившись до сектору в наступний за графіком день реєстрації, а саме: 6 березня 2017 року. Оскільки наведені засудженим причини неявки не були визнані поважними, його було піддано письмовому попередженню у відповідності до ст. 166 КВК України. Вдруге ОСОБА_6 не з`явився до сектору 17 липня 2017 року. З`явившись до кримінально-виконавчої інспекції 2 серпня 2017 року, засуджений документів на підтвердження поважності причини неявки не надав, у зв`язку з чим був знову підданий письмовому попередженню.

Разом з тим подання містить відомості про позитивні характеристики засудженого з місця проживання, інформацію про те, що під час іспитового строку ОСОБА_6 не скоїв ані нового злочину, ані адміністративних правопорушень.

Оскільки звернення Шевченківського районного сектору Запорізького міського районного відділу з питань пробації до суду з поданням про звільнення ОСОБА_6 від покарання після спливу випробування увінчалось винесенням ухвали суду від 01.03.2018 про відмову в задоволенні подання через наявність порушень покладених судом обов`язків, автор подання просить про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 та направлення його для відбування призначеного вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.11.2015 року покарання.

В судовому засіданні представник уповноваженого органу з питань пробації просить про задоволення клопотання через порушення ОСОБА_6 покладених на нього судом зобов`язань.

Прокурор підтримала вимоги клопотання.

Захисник і ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечують.

Засуджений пояснив, що після засудження з`явився до кримінально-виконавчої інспекції навіть до отримання викликів, надавши співробітникам номер свого телефону і висловивши прохання повідомити йому дату, коли треба з`явитися для постановки на облік, по телефону. Коли 16 лютого 2016 року йому принесли виклик за місцем його проживання про необхідність явки наступного дня в інспекцію, підпис про отримання цього повідомлення поставив брат засудженого, оскільки самого ОСОБА_6 в той час не було вдома. Це був перший виклик і засуджений одразу за ним з`явився. Відповідно до постанови інспектора Шевченківського відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, винесеної в цей же день, днями явки для реєстрації засудженого встановлені перший та третій понеділки кожного місяця.

Перший випадок його неявки зумовлений тим, що саме в цей день він доглядав за однолітньою дитиною свого брата, який зі своєю сім`єю проживає в одній квартирі з ОСОБА_6 , в той час як батько племінниці знаходився на роботі, а мати від`їхала в сімейних справах до іншого населеного пункту. Другий раз він помилково припустився думки про те, що 17 липня 2017 року не співпадає з третім понеділком, вважаючи, що таке число є зараннім для третього порядкового номеру. Цей день він провів, добуваючи заробіток за виконання роботи у відсутність офіційного працевлаштування.

Заявив, що повністю усвідомив наслідки нехтування обов`язків, необхідністю виконання яких зумовлено його звільнення від відбування покарання, просить врахувати, що умислу на порушення них не мав

У зв`язку з викладеним просить про залишення подання без задоволення.

Захисник підтримав доводи свого підзахисного.

Вважає, що передбачених законодавством підстав для задоволення подання немає, оскільки систематичних порушень покладених на нього вироком суду обов`язків засуджений не допускав, а наведені випадки є одиночними і такими, що не містять ознак злісного ухилення від виконання умов звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, показання свідка ОСОБА_7 , суд знаходить клопотання таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.11.2015 року ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України засуджено до двох років позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням тривалістю два роки з покладенням на обвинуваченого в силу ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації (а. с. 3-4).

Як випливає з матеріалів наданої суду особової справи, 6 березня 2017 року (а. с. 42), 2 серпня 2017 року (а. с. 52) засудженого піддано застереженню у вигляді письмового попередження за неявку до інспекції без документально підтверджених поважних причин.

Відповідно до ст. 166 КВК Україниу разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Виходячи з наведених положень законодавства, лише систематичне невиконання засудженим покладених на нього судом в силу ст. 76 КК України обов`язків без поважних може бути підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення особи для відбування покарання.

Як зазначено судом, одним з обов`язків, покладених на засудженого судом, є обов`язок періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції (районного сектору з питань пробації) для реєстрації.

Вирішуючи подання, суд враховує зміст «Інструкції про порядок виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі» від 19.12.2003 року № 270/1560, згідно з пунктом 5.4 якої невиконанням обов`язків вважається, коли засуджена особа не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два або більше разів підряд без поважних причин), та три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, як випливає з пункту 5.3 «Інструкції…».

З наведеного положення випливає, що для оцінки як систематичного порушення обов`язку щодо явки для реєстрації необхідна констатація не менш ніж двох підряд неявок без поважних причин.

Семантика слова «підряд» означає, що випадки неявки мають слідувати безпосередньо один за одним.

Між тим, дослідивши надані фактичні дані, суд не погоджується з міркуваннями клопотання про наявність підстав для ініціювання питання про скасування звільнення від відбування від покарання з випробуванням і направлення особи в місця позбавлення волі.

Як встановлено судом, що хоча засуджений і припускав такі порушення, як неявка на реєстрацію, проте вони не слідували один за одним, а між ними простирався строк в п`ять місяців; до того ж перша за часом неявка, що співпала з 20 лютого 2017 року, зумовлена поважною причиною, якою є догляд за дитиною-немовлям, позбавленим на певний час батьківського піклування. Вказані обставини, а саме: догляд за дитиною 20 лютого 2017 року, підтвердив допитаний як свідок батько цієї дитини ОСОБА_7 .

Зазначене свідчить, що двох і більше підряд неявок без поважних причин до КВІ засуджений не припускав, що не дає підстав для оцінки його дій як таких, що містять ознаки злісного ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків.

Хоча неявку в день, коли, за версією подання, засуджений мав вперше з`явитися до органу пробації, а саме: 8 лютого 2016 року, йому не інкриміновано як одну з ланок, що утворюють системне порушення покладених судом обов`язків, між тим саме подання містить посилання на ці обставини, тому суд вважає за необхідне оцінити їх крізь призму наявності або відсутності в такій неявці ознак порушення встановленого судом обов`язку.

Дослідивши наявні у суду фактичні дані, суд не вбачає підстав для кваліфікації неявки засудженого до органу пробації 8 лютого 2019 року як порушення означеного зобов`язання, виходячи з такого.

Як зазначено судом, підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням в силу закону про кримінальну відповідальність і кримінально-виконавчого законодавства є невиконання покладених на особу при засудженні обов`язків.

На ОСОБА_6 покладено зобов`язання не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Виходячи із змістової конструкції цих словосполучень, невиконання вказаних обов`язків не може передувати постановці особи на облік в органі пробації та роз`ясненню їй уповноваженими особами змісту цих обов`язків та наслідків їхнього невиконання.

Між тим судом встановлено, що на облік ОСОБА_6 взято 17 лютого 2016 року, і саме з цього часу можливо виникнення матеріально-правових підстав для констатації порушень особою обов`язків, передбачених ст. 76 КК України (а. с. 17).

Навіть якщо початок строку виконання обов`язків обчислювати не з дня взяття засудженої особи на облік, у суду немає підстав оцінювати випадок неявки до інспекції 8 лютого 2016 року як прояв ухилення від відвідувань уповноваженого органу з питань пробації, оскільки матеріали особової справи не містять відомостей про належне повідомлення засудженого про необхідність такої явки, на відміну від отриманого його близьким родичем виклику на 17 лютого 2016 року, про що свідчить розписка на аркуші справи 14.

З урахуванням викладеного суд вважає, що дії ОСОБА_6 не містять таких порушень покладених на нього зобов`язань, які можуть потягти наслідки у вигляді скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення особи для відбування призначеного судом покарання.

Про малозначність порушень, що дає суду підстави не застосовувати найбільш суворий вид відповідальності свідчать і заява ОСОБА_6 про повне усвідомлення ним протиправності своєї поведінки і його щире каяття, а також характеристики з місця проживання засудженого, які послідовно констатують порядний спосіб життя, який веде ця особа.

Вирішуючи подання не на користь особи, яка його подала, суд, крім наведених міркувань, виходить з такого.

Як зазначено, автор подання ініціював питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням 26 березня 2018 року, тобто за межами іспитового строку, призначеного вироком суду (а. с.1).

В силу ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема, особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасовано з інших підстав, передбачених законом.

Як випливає з роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26.12.2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» погашення судимості можливе лише за наявності передбачених ст. 55 КК 1960 р. чи статтями 89, 108 КК 2001 р. підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину. Погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом.

У урахуванням наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України на час звернення з поданням та його розгляду ОСОБА_6 , до якого протягом іспитового строку не застосовано скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, є таким, що не має судимості, тому за зазначених обставин направлення його для відбування покарання посягало б на охоронювані законом права та свободи особи.

Керуючись ст. ст. 75, 78, 89 КК України, ст. 166 КВК України, ст. ст. 537-539, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання Шевченківського районного сектору Запорізького міського районного відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 і направлення особи для відбування призначеного покарання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1