Постанова
Іменем України

12 березня 2019 року

м. Київ
справа № 683/924/16-к
провадження № 51-9973 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - захисника ОСОБА_8 , а також заступника прокурора Хмельницької області на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року вирок суду першої інстанції змінено. Визнано висновок експерта № 1265 від 24 червня 2015 року недопустимим доказом та виключено посилання на нього з мотивувальної частини вироку як на доказ винуватості обвинуваченого. Виключено з мотивувальної частини вироку суду посилання на обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнено від відбування основного і додаткового покарання. В решті вирок суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що 19 червня 2015 року близько 04.30 год., він, керуючи автомобілем «VolkswagenGolf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по об`їзній дорозі в напрямку м. Старокостянтинів Хмельницької області, поблизу «Військового аеродрому», порушив вимоги пунктів 2.9, 10.1, 12.1, 12.2, 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, в результаті чого не впорався з керуванням та при повороті виїхав на прилегле узбіччя, де зіткнувся із земляним насипом та перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля ОСОБА_10 було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження та пасажиру ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Не погоджується з визнанням апеляційним судом недопустимим доказом висновку експерта та обґрунтовує безпідставність висновку апеляційного суду про те, що він здобутий з порушенням вимог ст. 94 КПК України. Вважає, що наявними в справі доказами підтверджується перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння.
У касаційній скарзі прокурор також просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи вимоги скарги наводить доводи, якими не погоджується з оцінкою апеляційним судом доказів та стверджує, що висновок експерта № 1265 від 24 червня 2015 року зроблено за результатом дослідження зразків крові, отриманих відповідно до вимог закону. Вказує, що безпідставне виключення посилання на зазначений висновок експертизи призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_9 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та, посилаючись на обґрунтованість наведених у ній доводів, просила її задовольнити. Також вважала такою, що підлягає задоволенню касаційну скаргу представника потерпілих.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зі ст. 419 КПК України при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Виходячи з приписів кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Колегія суддів вважає, що при перегляді вироку щодо ОСОБА_9 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначений суд переглядав вирок місцевого суду за спільною апеляційною скаргою захисника та засудженого, з подальшими змінами та доповненнями до неї, які вважали недопустимим висновок судово-токсикологічної експертизи № 1265 від 19 червня 2015 року, в зв`язку з тим, що з нього не зрозуміло який із зразків крові було досліджено та, крім того, один із них було відібрано з порушенням встановленого законом порядку. Сторона захисту наполягала на відсутності обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також наводила інші доводи щодо невинуватості, на їх думку, ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд, допитавши безпосередньо в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , погодився частково з доводами апеляційної скарги та прийняв рішення про визнання недопустимим зазначеного висновку судово-токсикологічної експертизи та виключення з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, враховуючи клопотання ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду про застосування амністії, апеляційний суд, керуючись положеннями п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та відсутністю обмежень, передбачених ст. 9 зазначеного закону, прийняв рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання.
Проте, зміст ухвали суду апеляційної інстанції свідчить про її суперечливість в частині застосування норм матеріального права за встановлених та визнаних доведеними судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.
Так, з оскаржуваної ухвали убачається, що суд прийняв рішення про виключення з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Рішення про виключення з об`єму обвинувачення ОСОБА_9 , визнаного судом доведеним, порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не приймалося.
Натомість, в ухвалі апеляційний суд вказав, що визнання висновку судово-токсикологічної експертизи недопустимим доказом, жодним чином не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_9 , правильність кваліфікації його дій, вид і розмір призначеного покарання.
Таким чином, виключивши обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, суд, водночас, визнав доведеним порушення засудженим вимог Правил дорожнього руху щодо заборони керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, з ухвали вбачається, що приймаючи рішення про недопустимість доказу висновку судово-токсикологічної експертизи суд виходив з того, що перше відібрання зразків крові у обвинуваченого проводилося з істотним порушенням встановленого законом порядку, а саме за відсутності понятих, участь яких в силу положень ч. 7 ст. 223, ст. 241, ч. 3 ст. 245 КПК України, є обов`язковою та змісту висновку експерта не можливо встановити за якими із наданих зразків крові проводилася експертиза.
Однак, наведені мотиви визнання доказу недопустимим, перевіркою матеріалів провадження свого підтвердження не знайшли.
Дійсно, зі змісту висновку експерта видно, що дослідження проводилося лише щодо одного зразка крові, без зазначення якого саме.
Проте, з зафіксованих на технічному носії перебігу судового засідання апеляційного суду 24 вересня 2018 року показань експерта ОСОБА_12 убачається, що вона досліджувала саме зразки крові, які містились у другому флаконі та були відібрані у ОСОБА_9 повторно з участю понятих і з дотриманням вимог статей 223, 241, 245 КПК України. Вона не зазначала про це в самому висновку, однак внесла ці відомості у свій журнал, в який при проведенні таких експертиз, обов`язково вносяться дані щодо дослідження зразків крові.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що для проведення судово-токсикологічної експертизи було направлено опечатаний паперовий конверт у якому знаходилися 2 скляні флакони зі зразками крові ОСОБА_9 , а також копії протоколів від 19 червня 2015 року про відібрання зразків крові у останнього (т. 1 а.с. 53). Тобто експерт дійсно мала змогу переконатися в тому, який із зразків крові було відібрано з участю понятих та у встановленому для цього законом порядку.
Крім того, в ухвалі апеляційний суд не виклав належного мотивування власних висновків про те, що ОСОБА_9 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, які би ґрунтувалися на аналізі інших наявних у справі доказів щодо цього, безпідставно вказавши, що в матеріалах справи відсутні інші докази, які б вказували на перебування ОСОБА_9 під час дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння.
Зокрема, залишилися не спростованими показання самого ОСОБА_9 , які він давав під час судового розгляду про вживання ним спиртних напоїв перед дорожньо-транспортною пригодою, а також показання свідка ОСОБА_13 , яка за викликом була на місці пригоди як лікар швидкої медичної допомоги та чула запах алкоголю від ОСОБА_9 .
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд необґрунтовано визнав недопустимим доказом висновок судово-токсикологічної експертизи № 1265 від 19 червня 2015 року та передчасно прийняв рішення про можливість звільнення ОСОБА_9 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» за відсутності обмежень, передбачених ст. 9 вказаного закону.
За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України. При її постановленні допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, слід визнати істотними та які призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим вона підлягає скасуванню на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а провадження новому розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону розглянути справу та, відповідно до ст. 370 КПК України, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - захисника ОСОБА_8 , а також заступника прокурора Хмельницької області задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3