Справа № 453/1216/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/242/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати на лікування у сумі 2 869 (дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 25 копійок та 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, а також 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 09 жовтня 2017 року приблизно о 16 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на сільській дорозі на вул. Шевченка, с. Орів Сколівського району Львівської області, неподалік житлового будинку № 793, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень односельчанину ОСОБА_6 , під час словесного конфлікту на ґрунті довготривалих неприязних відносин, підняв із дороги камінь, яким, тримаючи його у правій руці, умисно наніс один удар потерпілому в область обличчя, а саме в область носа та рота, від чого останній горілиць впав на землю та втратив свідомість. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 лежачому на землі ОСОБА_6 запхав пальці своїх обох рук почергово в ротову порожнину, розтягуючи її та витягуючи з рота язик, та в очі, при цьому обома ногами наніс кілька ударів по голові та тулубу.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді асиметрії обличчя за рахунок різко вираженого набряку м`яких тканин майже на всьому протязі правої половини обличчя, синець на спинці носа справа в нижній третині, рубець на слизовій правої щоки зі сторони ротової порожнини (слід загоєної рани), відсутність коронкових частин на рівні шийок першого та шостого верхніх зубів справа та першого верхнього зуба зліва, перелом кісток носа без зміщення уламків, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, травматичні переломи коронок першого та шостого верхніх зубів справа та першого верхнього зуба зліва, рану на слизовій правої щоки зі сторони ротової порожнини, які могли утворитися 09.10.2017 року, внаслідок дії тупих твердих предметів, та згідно з висновком експерта № 350 від 01.11.2017 року, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2018 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_6 покликається на те, що діяння обвинуваченого ОСОБА_7 містять склад більш тяжкого кримінального правопорушення, аніж умисне легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім цього, на переконання апелянта, вирок суду першої інстанції є надто м`яким та таким, що не відповідає принципам достойності покарання для виправлення винного. Зокрема, потерпілий звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не вибачився перед ним, зовсім не відшкодував йому заподіяну своїми злочинними діяннями шкоду, навіть й частину не думає цього робити, так як не працює та не хоче працювати, під час розгляду кримінального провадження у суді обвинувачений насміхався над ним та погрожував йому.

Окрім цього, апелянт зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази у справі, ступінь вини ОСОБА_7 , наслідки його злочинних дій, та стягнув майнову шкоду лише частково.

Заслухавши доповідача, потерпілого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України кваліфіковані вірно.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, доводи апеляційної скарги потерпілого щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за встановлених судом обставин визнав повністю. Крім визнання вини обвинуваченим, суд дійшов висновку, що його винуватість підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його часу, місця, способу вчинення та зокрема зазначив, що 09.10.2017 року о 16 год. він перебував на сільській дорозі в с.Орів на вул. Шевченка, неподалік свого житлового будинку. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних відносин, каменем наніс один удар в обличчя, а саме в ділянку носа та рота, від якого він втратив свідомість. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 запхав пальці обох рук в ротову порожнину, розтягуючи її, витягнув його язик, тиснув на очі, а потім обома ногами наніс кілька ударів по голові та тулубу; протоколом (додаткового) допиту потерпілого від 07.11.2017 року, згідно з яким потерпілий зазначив, що 09.10.2017 року, коли ОСОБА_7 на сільській дорозі с. Орів спричинив йому тілесні ушкодження, він не перебував на своєму робочому місці та не виконував свої функціональні обов`язки з охорони природно заповідного фонду, оскільки знаходився в черговій відпустці. Від проходження додаткової (повторної) судово-медичної експертизи відмовився, оскільки згідний з висновком експерта від 01.11.2017 року № 350. Неприязні відносини між ним і ОСОБА_7 тривають приблизно шість місяців через те, що він не дозволяє самовільно заготовляти в лісовому масиві дрова; протоколом слідчого експерименту від 07.11.2017 року та фототаблицями до нього, згідно з якими ОСОБА_9 розповів, що 09.10.2017 року після виконання сільськогосподарських робіт в свого сусіда ОСОБА_10 спільно з останнім розпили на двох 0,25 л горілки. Після розпиття спиртного він від ОСОБА_10 близько 16 год. своїм конем, упряженим до воза, на якому знаходився плуг і колісниця, їхав виконувати ще сількогосподарські роботи до односельчанки ОСОБА_11 . В цей час, коли він їхав сільською дорогою с. Орів, йому назустріч ішов ОСОБА_6 , який працює на посаді інспектора по охороні лісу в НПП «Сколівські Бескиди» Підгородецького лісництва, з яким він перебуває вже близько шести місяців в неприязних відносинах через те, що він не дозволяє йому заготовляти в лісі для себе дров. Порівнявшись з ним, він зупинив коня та злізши з воза підійшов до останнього, щоб з`ясувати стосунки. Оскільки останній не став з ним розмовляти, то він, будучи на нього озлобленим, підняв з дороги камінь округлої форми, приблизними розмірами 10*10 см, яким наніс удар ОСОБА_6 в область обличчя, а саме носа та рота. Від даного удару останній впав на ґрунтову дорогу на спину. Після цього він ОСОБА_6 свої пальці обох рук почергово запихав в його ротову порожнину, розтягував йому рот та намагався витягнути з ротової порожнини язика, щоб спричинити тілесні ушкодження. Після цього став пхати в його очі свої пальці рук, а він захищаючись, відбивав його руки від свого обличчя. Тоді він своїми ногами став наносити ОСОБА_6 удари по голові та по всьому тілу, як з правої, так і з лівої сторони. Коли він перестав наносити удари, ОСОБА_6 підвівся з землі та став іти в сторону свого будинку, а він в свою чергу, декілька разів, а саме близько десяти, копнув його по тілу, від чого він неодноразово падав на землю та піднімався. Скільки саме він наніс ударів ОСОБА_6 , не пам`ятає. Побачивши, що до них підходить ОСОБА_12 , він сів на віз та конем поїхав додому; медичною карткою амбулаторного хворого Сколівської ЦРЛ ОСОБА_6 , згідно з якою останній звертався до Сколівської ЦРЛ, а саме 19.10.2017 року до лікаря стоматолога, 23.10.2017 року до лікаря рентгенолога, 23.10.2017 року до лікаря отоларинголога; висновком експерта від 01.11.2017 року № 350, який у суді першої інстанції підтвердив експерт ОСОБА_13 , згідно з яким на час проведення судово-медичної експертизи, а саме при огляді у громадянина ОСОБА_6 було виявлено асиметрію обличчя за рахунок різко вираженого набряку м`яких тканин на всьому протязі правої половини обличчя, синець на спинці носа справа в нижній третині, рубець на слизовій правої щоки зі сторони ротової порожнини (слід загоєної рани), відсутність коронкових частин на рівні шийок першого та шостого верхніх зубів справа та першого верхнього зуба зліва, перелом кісток носа без зміщення уламків, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, травматичні переломи коронок першого та шостого верхніх зубів справа та першого верхнього зуба зліва, рану на слизовій правої щоки зі сторони ротової порожнини. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитись 09.10.2017 року, внаслідок дій тупих твердих предметів, і за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вважати цей висновок щодо характеру та тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень недостовірним у суду не було підстав, а тому й не було підстав для призначення повторної судово-медичної експертизи, про що йдеться в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів в їх взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, доведена повністю.

Покликання потерпілого у скарзі на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого були предметом дослідження та перевірки судом першої інстанції, яким надано належну оцінку, та спростовуються доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до суду був направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачення прокурором не змінювалося, а суд, з врахуванням положень ч.3 ст.337 КПК України, не мав права вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, покликання в апеляційній скарзі на необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку із необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, не ґрунтується на вимогах ст.ст.337, 415 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особливості й обставини вчинення, форму вини (умисел), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, характер та мотиви, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставинами, що обтяжують його покарання, судом, незважаючи на відсутність таких даних в обвинувальному акті, визнано вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивні характеристики за місцем проживання, а також стан здоров`я, спосіб життя, раніше не судимий, не одружений, непрацюючий.

На підставі викладеного, суд вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах, передбачених санкцією частини статті КК України, за якою його засуджено, у виді громадських робіт.

З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, відтак призначене обвинуваченому покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Окрім того, згідно з досудовою доповіддю відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , останній має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, його виправлення без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Безумовних доводів, які б вказували на необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання, апелянтом не наведено та під час апеляційного перегляду не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

В силу вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З вироку вбачається, що цивільний позов ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволений частково на підставі документально підтверджених витрат на лікування та витрат на підбір й виготовлення окулярів.

Задовольняючи частково цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції належним чином мотивував прийняття такого рішення, та колегія суддів не вбачає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілого та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції в повній мірі не врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, їх тривалість, характер немайнових втрат, та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_7 в розмірі 5 000 гривень на користь потерпілого.

Колегія суддів апеляційного суду, беручи до уваги конкретні обставини по справі, враховує характер правопорушення, обсяг та глибину фізичних й душевних страждань потерпілого, приниження його честі та гідності, істотність вимушених змін у його повсякденному житті, а також беручи до уваги твердження апелянта, що ставлення обвинуваченого до нього, як до потерпілого не змінилося, обвинувачений ОСОБА_7 упродовж тривалого часу не вживав жодних заходів до відшкодування шкоди, не надавав допомоги у лікуванні і реабілітації, ураховуючи майновий стан обвинуваченого, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне збільшити розмір стягнутої зі ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 20 000 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає до змін в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, а апеляційні вимоги потерпілого до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково, вирок Сколівського районного суду Львівської області від 06 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 20 000 (двадцять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4