Номер провадження: 11-сс/813/398/19
Номер справи місцевого суду: 500/1268/19 1-кс/500/575/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2019 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002224 від 21 серпня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002224 від 21 серпня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.309 КК України.

Застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, враховуючи вагомість наявних доказів та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду або може продовжити злочинну діяльність. Крім того, у ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки та відсутнє місце роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 4 ст.194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

В рішенні в справі "Манчіні проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашнього арешту прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.309 КК України сторонами кримінального провадження не оскаржується, та на даному етапі досудового розслідування підтверджується доданими до клопотання слідчим та прокурором матеріалами, зокрема: протоколом обшуку житла та іншого володіння особи від 20.08.2018 року (а.с. 11-15); протоколом обшуку житла та іншого володіння особи від 19.12.2018 року (а.с. 16-18); протоколом допиту підозрюваного від 21.02.2019 року (а.с. 29-30) висновками судових експертиз та іншими матеріалами в їх сукупності.

Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.309 КК України, зокрема, у тому, що він, маючи умисел на організацію місць для незаконного виробництва та виготовлення психотропних речовин, у невстановлений час, знаходячись за місцем свого мешкання в декількох приміщеннях будинку АДРЕСА_1 , а саме в коридорі будинку та в приміщенні господарської споруди, які він переобладнав в лабораторію, за допомогою хімічного обладнання та прекурсорів здійснював незаконне виробництво, виготовлення та зберігання психотропних речовин в особливо великих розмірах без мети збуту.
Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що в судовому засіданні сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, довела наявність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, однак не довела існування обставин, які б обґрунтували недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, встановлених слідчим суддею при розгляді клопотання.

Так, апеляційний суд звертає увагу сторони обвинувачення на те, що ризик можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду є незначним та обґрунтовується лише тяжкістю злочинів, у вчиненні яких підозрюється останній, зокрема санкцією найсуворішого злочину, в якому підозрівається ОСОБА_8 за ч.3 ст.311 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років із конфіскацією майна.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховувавання від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Таким чином, лише тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , не може бути підставою для висновків про можливість його переховування від правосуддя та застосування відносно нього на цій підставі найсуворішого запобіжного заходу. Інших доводів на підтвердження заявленого органом обвинувачення ризику прокурором надано не було.
Натомість, підозрюваний за весь період проведення досудового розслідування з моменту проведення обшуку його житла 20.08.2018 року до моменту розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу 22.02.2019 року будь-яких спроб переховування від органів досудового розслідування не здійснював, статус підозрюваного отримав лише 21.02.2019 р. (а.с. 28), провину у вчиненому визнає, з`являється за викликами органу досудового розслідування та суду, самостійно прибув до суду для розгляду клопотання слідчого про обрання відносно нього запобіжного заходу та до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги прокурора, умови обраного відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не порушує.
Окрім того, ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце реєстрації та постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 (зворотна сторона а.п. 31); має на утриманні малолітню дитину 2009 р.н. (а.п. 37), повністю визнає свою провину у вчиненому (а.п. 30).
Водночас, апеляційний суд зазначає, що ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків в зазначеному кримінальному провадженні, не доведений слідчим чи прокурором та не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження провадження.
Апеляційний суд звертає увагу прокурора на те, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні проводиться неефективно, з порушенням встановленого ст.28 КПК України принципу дотримання розумних строків, оскільки з моменту проведення першого обшуку 20.08.2018 року в домоволодінні ОСОБА_8 до моменту повідомлення його про підозру 21.02.2019 року пройшло пів року. До теперішнього часу досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено, оскільки не своєчасно не проведені необхідні слідчі дії.

Зазначені обставини призводять до порушення встановлених ч.5 ст.28 КПК України положень, відповідно до яких, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Отже, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.309 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених мінімальних ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, обставини злочинів, у вчиненні яких він підозрюється та особу підозрюваного, неефективне проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_8 є таким, що в достатній мірі може забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 194, 370, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002224 від 21 серпня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.3 ст.311, ч.3 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4