Справа № 567/17/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2019 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000474 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Вараш Рівненської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України

встановив:

08.10.2018 близько 08.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, що у АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю потерпілого, з метою подальшого зняття коштів, таємно викрав пластикову банківську розрахункову картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 відкриту на ім`я ОСОБА_4 , яка перебувала в постійному користуванні останнього та на момент викрадення зберігалася в шкатулці однієї із кімнат, за місцем проживання ОСОБА_4 , та яка у вартісному вираженні ніякої матеріальної цінності для потерпілого не представляє, але є важливим офіційним особистим документом майнового характеру, що надає право особі одержання, зберігання та використання інформації про розрахункові кошти та інші грошові надходження на рахунок та забезпечує користувачеві доступ до банківського рахунку з метою отримання грошових коштів.
Викрадену банківську картку ОСОБА_5 помістив у предмети свого одягу та в подальшому безперешкодно покинув домоволодіння ОСОБА_4 .
В подальшому 08.10.2018 року в період часу з 08.47 год. по 08.49 год., ОСОБА_5 продовжуючи свою злочинну діяльність, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел на таємне викрадення грошових коштів, використовуючи викрадену ним банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 відкриту на ім`я ОСОБА_4 , за допомогою банкомату відділення банку, що у м.Острог по вул.Східна, 2 Рівненської області, достеменно знаючи пін-код доступу до картки, двома транзакціями таємно викрав грошові кошти на загальну суму 1700 грн., що перебували на особовому рахунку та належали потерпілому ОСОБА_4 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на вказану суму.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та ч.3 ст.357 КК України, тобто таємне викрадення та привласнення офіційного важливого особистого документу, вчиненому з корисливих мотивів.

27.12.2018 між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення.

Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання призначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачені ч.1 ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода виконана сторонами, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав угоду про примирення із обвинуваченим, просив її затвердити та пояснив, що укладення угоди є добровільним, на нього не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні. Підтвердив, що завдана шкода йому відшкодована повністю.

Кримінальні правопорушення передбачені ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкціям, що передбачені ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України та загальним засадам призначення покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено злочини середньої тяжкості, за вчинення яких передбачено альтернативу видів покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що існують обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , що при відсутності обтяжуючих покарання обставин дає можливість прийти до висновку про доцільність призначення йому визначеного сторонами угоди виду покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов"язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Враховуючи обсавини справи, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України, ч.3 ст.357 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання, оскільки 08.10.2018 близько 08.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, що у АДРЕСА_2 , таємно викрав пластикову банківську розрахункову картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 відкриту на ім`я ОСОБА_4 , яка згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001, ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року та постанови Верховного Суду України від 20.06.2011 року, є офіційним документом - електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку. В подальшому, 08.10.2018 в період часу з 08.47 год. по 08.49 год. ОСОБА_5 продовжуючи свою діяльність, реалізуючи свій єдиний умисел на таємне викрадення грошових коштів, використовуючи викрадену ним банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 відкриту на ім`я ОСОБА_4 , за допомогою банкомату відділення банку, що у м.Острог по вул.Східна, 2. Рівненської області, достеменно знаючи ПІН-код доступу до картки, двома транзакціями таємно викрав грошові кошти на загальну суму 1700 грн., що перебували на особовому рахунку та належали потерпілому ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з"ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України, ч.3 ст.357 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Речові докази та витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд

засудив:

затвердити угоду від 27.12.2018 року про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання:

за ч.3 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі,

за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1