ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/209/19 Головуючий 1ї інстанції - ОСОБА_1
Справа №638/45/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про арешт майна по кримінальному провадженню №90005037 від 21.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 січня 2019 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про арешт майна по кримінальному провадженню №90005037 від 21.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що слідством не встановлені особи, які здійснювали виселення ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира є об`єктом вчинення злочинних дій, оскільки виселення з неї родини ОСОБА_7 позбавляє останніх права користування кватирою, а відповідно конституційного права на житло. Питання набуття теперішнім власником квартири ОСОБА_10 права власності на квартиру є предметом судового розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 . Вважає, що вказана квартира як об`єкт кримвнального провадження, відповідає критеріям ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні і з метою її збереження, підлягає арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілого та його представника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про арешт майна по кримінальному провадженню №90005037 від 21.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до ст.173 КПК України слідчий не довів необхідність такого арешту, а матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення будь-якій особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу: якщо воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження. Матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення будь-якій особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні. Не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований. Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження в клопотанні слідчим не обґрунтовано.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

За наведених вище обставин судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , оскільки вони не спростовують висновки ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.

Як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і на час розгляду судового колегією апеляційної скарги прокурора, підозра нікому не пред`явлена, відомості про неправомірне володіння квартирою теперішнім її власником не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 98,170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 січня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді