УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2017 року, в рамках кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року,

ВСТАНОВИЛА:
Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року, в рамках кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року.

Своє клопотання заявник обґрунтовує тим, що 21 червня 2017 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва було постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, зокрема грошові кошти в сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., які належать ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року. Підставою для накладення арешту на майно було твердження про незаконність походження вказаних грошових коштів, а також те, що вказані грошові кошти мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Однак, на думку заявника, арешт на вищевказане майно було накладено необґрунтовано, з огляду на те, що грошові кошти на законних підставах належать ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними документами, а саме договором купівлі-продажу квартири від 21.05.2014 року та довідкою-рахунком з продажу автомобіля від 23.10.2013 року. Такі відомості були відомі прокурору на момент звернення до суду з клопотанням про арешт майна, однак були ним проігноровані, як були проігноровані і слідчим суддею. Отже, ні прокурором, ні слідчим суддею, не визначено, яке саме доказове значення у кримінальному провадженні містять грошові кошти, які належать ОСОБА_5 . Вказує про те, що грошові кошти ОСОБА_5 були здобуті в законний спосіб і не мають жодного відношення до кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року. При цьому, з дня накладення арешту на майно ОСОБА_5 , з нею не проводилося жодної слідчої дії, не проводився її допит, про підозру жодній особі, в тому числі ОСОБА_5 не повідомлено. Досудове розслідування кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року здійснюється з 2015 року, а арешт на майно ОСОБА_5 накладено більш як півтора року, що є порушенням права власності ОСОБА_5 на своє майно. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження обмежує її, як власника майна, можливості користуватися своїм майном. На підставі наведеного, арешт накладений на грошові кошти ОСОБА_5 підлягає скасуванню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі. Вказав про те, що під час обшуку 14 червня 2017 року було вилучено, серед іншого, особисті грошові кошти ОСОБА_5 у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., які знаходилися на її робочому місці у робочому сейфі. Про законність походження грошових коштів ОСОБА_5 зазначала ще в ході проведення такого обшуку, проте її зауважень до протоколу обшуку не внесли та про її особу у вказаному протоколі не зазначили. Всупереч наведеному, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року на грошові кошти ОСОБА_5 було накладено арешт. Грошові кошти у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн. перебувають під арештом вже півтора роки, жодних слідчих дій з ОСОБА_5 не проведено, жодним статусом у кримінальному провадженні ОСОБА_5 не наділена. Такий арешт є обмеженням права власності ОСОБА_5 на своє майно. Крім того, захисник звертає увагу на те, що арешт, накладений по інших, вилучених під час обшуку, грошових коштах вже скасований слідчими суддями. Просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року на грошові кошти ОСОБА_5 у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн.

В судове засідання прокурор відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_6 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, в судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений завчасно та належним чином. Додаткових пояснень, заяв та клопотання до суду не направляв. При цьому, на неодноразові запити матеріали кримінального провадження №0000031 слідчому судді не надано.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вислухавши думку адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту на майно (справа №761/20752/17, провадження №1-кс/761/12897/2017) в 2-ох томах, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві розслідується кримінальне провадження №0000031 за фактом фіктивного підприємництва та легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом за ознаками кримінальних правопорушень за ч.2 ст.209, ч.2 ст.205 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року було накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено 14.06.2017 в ході проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , зокрема на грошові кошти у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на грошові кошти у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., накладався з огляду на те, що вилучені речі підпадають під ознаки ст.98 КПК України, тобто мають ознаки речових доказів, оскільки останні є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, доходами від нього та зберегли на собі його сліди.

Проте, для накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий або прокурор, повинен довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

В той же час, дослідивши матеріали, слідчий суддя не знайшов обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що майно, яке 14.06.2017 було вилучене під час обшуку, а саме грошові кошти у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, слідчим суддею не отримано даних на підтвердження того, що вказані речі відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Згідно постанови прокурора відділу прокуратури м.Києва ОСОБА_6 від 15 червня 2017 року, де серед іншого грошові кошти у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000031, з огляду на те, що вказані грошові кошти набуті в результаті вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.209 КК України, тобто відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Однак, така постанова про визнання речовими доказами від 15.06.2017 року, містить лише загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні дані, які дають підстави для висновку про те, що вказані грошові кошти набуті злочинним шляхом.

Водночас, прокурор на неодноразові виклики суду не з`явився, додаткові докази чи документи, які б свідчили про те, що грошові кошти у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн. були набуті злочинним шляхом, в результаті вчинення кримінального правопорушення чи мають відношення до кримінального провадження №0000031, слідчому судді не надав.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, слід звернути увагу й на те, що представником заявника до матеріалів клопотання долучено документи на підтвердження законності походження грошових коштів ОСОБА_5 , а саме копію договору купівлі-продажу від 21.05.2014 року про продаж квартири, довідку-рахунок №575879 від 23.10.2013 року про продаж автомобіля, довідку з місця роботи ОСОБА_5 , а також лист Генерального директора ПАТ «Київметробуд» ОСОБА_7 , та факт зберігання їх за місцем роботи у ПАТ «Київметробуд».

Водночас необхідно зазначити про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031, здійснюється на протязі більш як трьох років, арешт на грошові кошти ОСОБА_5 накладено 21.06.2017 року. Тобто з моменту накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_5 пройшов досить значний проміжок часу, а тому слідчий зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

Крім того, представником заявника зазначено про те, що станом на день розгляду вказаного клопотання, жодних слідчих дій щодо ОСОБА_5 не проводилось, відносно неї не приймалось рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано прокурором у судовому засіданні.

Також, слідчому судді не надано і доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_5 з іншими особами, чи щодо оголошення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо, що могло б свідчити про необхідність збереження арешту з метою конфіскації майна чи відшкодування завданої шкоди, спеціальної конфіскації.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а також не доведеність факту використання вилучених в ході обшуку 14.06.2017 грошових коштів у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., як доказу у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту грошових коштів у сумі 11 100 доларів та 87 650 грн., які були виявлені та вилучені в ході обшуку 14.06.2017 року, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, та представником заявника адвокатом ОСОБА_3 в судовому засіданні. Крім того, слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_5 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2017 року, в рамках кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2017 року, в рамках кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2017 року, в рамках кримінального провадження №0000031 від 19.01.2015 року, в частині грошових коштів 11 100 (одинадцять тисяч сто) доларів США, 87 650 (вісімдесят сім тисяч шістсот п?ятдесят) грн., що належать ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 30 листопада 2018 року о 08 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1