ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1130/19 Справа № 206/6722/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року подання ДУ Ігренський виправний центр (№133) задоволено та звільнено засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі умовно-достроково на 11 місяців 13 днів.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, та винести нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України.
Вимоги скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що засуджений був двічі судимий за несплату аліментів, вироками Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 та від 16 червня 2017 року. Також, судом не взято до уваги, що сума боргу зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 12720,01 грн., на користь потерпілої ОСОБА_9 , залишилась не сплаченою. Окрім того, прокурор вказує, що у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_6 від 28 січня 2018 року та 28 липня 2018 року, зазначено що він став на шлях виправлення, та 02 листопада 2018 року засуджений довів своє виправлення, однак комісією установи засудженому відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, оскільки він не довів свого виправлення. До того ж, суд першої інстанції не врахував особу засудженого ОСОБА_6 , який вже вдруге вчиняє аналогічний злочин в період іспитового строку.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Виходячи з вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після після фактичного відбуття певної частини строку покарання та повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , раніше судимий, відбуває покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року за ч. 2 ст. 164, ч. 1 ст. 71 КК України у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ Ігренський сиправний центр № 133 з 28 липня 2017 року, працевлаштований, до праці з благоустрою ставиться сумлінно, у роботі проявляє ініціативу, допомагає іншим засудженим, вимог режиму утримання дотримується свідомо.

Поряд із цим, за період відбування покарання ОСОБА_6 характеризується позитивно, стягнень не має. За зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці має 4 заохочення.

Окрім того, ОСОБА_10 приймає участь у виховних заходах «Фізкультура та спорт», проявляє соціально корисну активність. Підтримує стійкі соціальні зв`язку зі своєю родиною шляхом телефонних розмов і особистих побачень.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 хоча і характеризується позитивно, однак його поведінка не є такою, що зазнала позитивних змін.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_10 вчиняє злочин, передбачений ст. 164 КК України не вперше та за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року його також було засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Між тим, ОСОБА_10 належних висновків для себе не зробив та повторно, протягом іспитового строку вчинив аналогічний злочин.

Окрім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість по аліментам ОСОБА_10 протягом строку відбування покарання погашена не була.

За таких обставин висновки суду про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення є такими, що не відповідають фактичним обставинам цього провадження, і за правилами п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання не є зразковою та не свідчить про становлення його на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для задоволення його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової, якою у задоволенні клопотання установи про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання скасувати.
У задоволенні подання ДУ "Ігренський виправний центр (№133)" про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4