Постанова
Іменем України
07 лютого2019 року

м. Київ
справа № 471/1078/16-к
провадження № 51-5744 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 лютого 2018 року, а також прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 лютого 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000280, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз, 05 жовтня 2012 року Южноукраїнським судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково, 06 жовтня 2015 року, на підставі постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року, невідбута частина покарання - 1 рік 9 днів обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань з урахуванням вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 жовтня 2012 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 3 місяці.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 22 серпня 2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21 лютого 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він, 2 серпня 2016 року приблизно о 15:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , наніс два удари ножом в область грудної клітини ОСОБА_8 , в результаті чого, настала смерть останнього.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність судових рішень щодо нього, не погоджується з доведеністю його винуватості, вважає докази обвинувачення сфабрикованими. Разом з тим, висловлює доводи, що за своїм змістом стосуються неповноти судового розгляду та оскарження фактичних обставин справи.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у цьому ж суді. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд всупереч положень ст.419 КПК не навів достатніх мотивів залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений та його захисник підтримали вимоги скарги засудженого та просили задовольнити.
Прокурор скаргу сторони обвинувачення не підтримав та заперечив проти задоволення вимог касаційної скарги засудженого.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи засудженого щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог статті 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Разом із тим при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.
Відповідно до вимог ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до статті 94 зазначеного Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі засудженого. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають встановленим у судових засіданнях обставинам справи.
Як вбачається із вироку, вина ОСОБА_6 повністю доведена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_20 , даними протоколу огляду місця події від 22 серпня 2016 року з фото таблицею, висновками експерта, даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13 жовтня 2016 року, висновками судово-психіатричної експертизи, відповідно до яких ОСОБА_6 на момент скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, із матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції ретельно перевірив та оцінив усі докази в їх сукупності, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту та прокурора доводам, обґрунтовано відмовивши у їх задоволенні, навів підстави з яких дійшов такого висновку. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а відтак доводи касаційної скарги сторони обвинувачення є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, адже відсутні обставини, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості таких висновків.
Поряд з цим, згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

З резолютивної частини вироку суду першої інстанції встановлено, що суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 22 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII. Отже, у такому випадку, у строк відбування покарання зараховується строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до дня набрання вироком щодо ОСОБА_6 законної сили, а саме до 21 лютого 2018 року, на що місцевий суд увагу не звернув, а апеляційний суд при постановленні свого рішення вказані порушення не усунув, тим самим суди допустили неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосували закон, який підлягає застосуванню, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для зміни оскаржуваних судових рішень.
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд вважає за необхідне касаційні скарги засудженого та прокурора залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення змінити.

З цих підстав Суд ухвалив:

Касаційні скарги засудженого та прокурора залишити без задоволення.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 лютого 2018 року, щодо ОСОБА_6 в порядку ч.2 ст.433 КПК змінити.

На підставі п.5 ст.72 КК України додатково зарахувати ОСОБА_6 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме період з 21 червня 2017 року по 21 лютого 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті судові рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_21