Справа № 738/123/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/79/18
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2017 року за № 0000540 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна, Менського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Менського районного суду від 23.11.2016 за ч. 2 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, покарання відбуте 10.03.2017 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 315 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.315 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати у провадженні на залучення експертів в розмірі 1979 грн. 20 грн. на користь держави

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2017 року, близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні гаража за адресою АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є неповнолітньою особою, шляхом умовляння та обіцянки надати пограти своїм мобільним телефоном, схилив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вживання наркотичного засобу каннабісу шляхом паління через саморобний пристрій, виготовлений з двох частин полімерних пляшок.

В апеляційній скарзі прокурор Менської місцевої прокуратури ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 315 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Також просить дослідити дані про особу обвинуваченого та потерпілого.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання не було враховано вимог п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п. 2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення покарання №7 від 24.10.2003 року. Вказує, що судом пом`якшуючою покарання обставиною визнано молодий вік обвинуваченого, проте, він саме у молодому віці вчинив два корисливі злочини, зокрема, за ч. 2 ст. 289 та ч. 2 ст. 185 КК України, судимість за останній не була погашена на момент вчинення за ч.2 ст.315 КК України. Також судом неналежно враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, та те, що злочин вчинено проти неповнолітньої особи. Зауважує, що ОСОБА_7 ніде не навчається та не працює, фактично перебуває із своєю малолітньою сестрою на утриманні бабусі пенсійного віку, вживає наркотичні речовини, та знає, яким чином вживається конопля. Зазначає, що судом не враховано, що будучи знайомим із ОСОБА_10 , який не усвідомлював протиправності дій обвинуваченого, Піддубний наполягав на вживанні наркотичної речовини з метою поглузувати з потерпілого, та не вживав жодних дій щодо примирення з ним, і лише в ході судового розгляду було відшкодовано шкоду. Наголошує, що Піддубний, будучи в молодому віці, вчинив кримінальні правопорушення та своєю поведінкою доводить відсутність бажання ставати на шлях виправлення, а тому молодий вік обвинуваченого, на думку прокурора, не може бути визнано судом пом`якшуючою обставиною. Звертає увагу на досудову доповідь Менського районного сектору з питань пробації, згідно якої виправлення Піддубного неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю. Наголошує на порушенні судом вимог статей 65-67 КК України, та на безпідставному застосуванні ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити, вважати його засудженим до покарання, яке призначено судом першої інстанції, застосувавши ст. 75 КК України, та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Виражає незгоду з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання підзахисному, та вважає, що вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд не врахував конкретні обставини скоєного, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу засудженого. Зазначає, що його підзахисний повністю визнав свою вину, щиро кається, не заперечував обвинувачення, сприяв в розкритті злочину, тяжкі наслідки від скоєного для потерпілого не наступили, шкоди здоров`ю потерпілого не заподіяно, відшкодував потерпілому спричинену шкоду, відсутність претензій потерпілого, його посередню характеристику, його сімейний стан і тяжке дитинство, проживає разом з бабусею, яка потребує його допомоги, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, під час досудового розслідування виконував всі покладені на нього обов`язки. Наголошує на можливості виправлення його підзахисного без позбавлення та обмеження волі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію захисника та обвинуваченого, які підтримали власну апеляційну скаргу та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 315 КК України, а саме у схилянні неповнолітнього до вживання наркотичного засобу, при обставинах, встановлених судом, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 315 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції та апеляційної обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю і щиро розкаявся. В засіданні апеляційного суду також підтвердив свою позицію, показав, що скоїв злочин за обставин, встановлених органами досудового розслідування, не оспорював як фактичних обставин справи, так і кваліфікації його дій.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, молодий вік обвинуваченого та відшкодування шкоди потерпілому, та врахував обставину, що обтяжує його покарання, а саме, рецидив злочину.

За таких обставин, враховуючи повне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, та з урахування конкретних обставин провадження і даних про особу винуватого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, під час відбування покарання у виді громадських робіт зарекомендував себе позитивно, проживає з бабусею, яка до повноліття була його опікуном, та молодшою сестрою, у зв`язку із смертю матері у 2012 році, з урахуванням відшкодування шкоди потерпілому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі, із застосуванням ст. 69 КК України, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з досудової доповіді, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки для суспільства середній, тому орган пробації вважає, що застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

В апеляційній скарзі прокурора не наведено і в засіданні апеляційного суду не знайшло свого підтвердження чому призначення саме більш суворого покарання у виді реальної міри покарання сприятиме виправленню і перевихованню засудженого, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку з підстав, на які посилається апелянт.

Крім того, не ґрунтуються на матеріалах провадження і доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і необхідності призначення більш м`якого покарання, адже судом першої інстанції в повному обсязі враховані обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, і такі доводи не є безумовними підставами для призначення більш м`якого покарання або покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, а тому задоволенню не підлягають. ОСОБА_7 раніше вже призначалось покарання із застосуванням ст. 75 КК України, повторно звільняти від покарання з випробуванням колегія суддів вважає недоцільним. Покарання, призначене обвинуваченому, він повинен відбувати реально.

Враховуючи вище перелічені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого та правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, тому що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3