Справа № 520/3592/15-к
Провадження № 1-кп/520/366/18
УХВАЛА

16.11.2018 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює провадження в суді першої інстанції одноособово,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000050 від 29.08.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м.Одеси 05.10.2017 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000050 від 29.08.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України.
Ухвалою судді від 05.10.2017 року обвинувальний акт призначений до підготовчого судового засідання на 03.11.2017 року, яке неодноразово відкладалося через неявку учасників судового провадження та за їх клопотаннями.
Прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, для внесення подання про визначення підсудності, для укладання угоди, для повернення обвинувального акту прокурору немає.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали думку прокурора про необхідність призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Обвинувачена ОСОБА_3 заявила про фальсифікацію кримінального провадження щодо неї, що вона не набула процесуального статусу обвинуваченої, оскільки обвинувальний акт не був їй вручений у встановленому порядку, в матеріалах провадження не зазначені відомості про продовження строків досудового розслідування з 2015 року по жовтень 2017 року, змінене повідомлення про підозру їй не вручалося за цей період часу, а сам обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, тому що в ньому не зазначена сума завданої шкоди, відсутні персональні данні потерпілих (код платника податків), і фактичні цивільно-правові відносини між нею і потерпілими на підставі цивільних угод та доручень безпідставно кваліфіковані слідчим і прокурором як злочин, та за відсутністю будь-яких доказів на підтвердження обвинувачення. Разом з тим, ОСОБА_3 клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з наведених підстав не заявила, поклавшись на розсуд суду. Вона також вважала можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду, щоб спростувати обвинувачення і довести свою невинуватість, у зв`язку з чим не надала згоди на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження щодо неї на підставі ст.248 КПК України.
Захисник - адвокат ОСОБА_7 повністю підтримав позицію обвинуваченої.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, додатково надані сторонами документи на обґрунтування і спростування тверджень, дійшов висновку про таке.
Обвинувальний акт по формі і за змістом складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України, затверджений уповноваженим прокурором. Підстав для закриття кримінального провадження, для внесення подання про визначення підсудності, для укладання угоди не має.
Разом з тим, копія обвинувального акту не була вручена обвинуваченій у встановленому законом порядку.
Відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України по формі і змісту в широкому розумінні положень процесуального законодавства передбачає також обов`язкове надання прокурором копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування під розписку підозрюваному та його захиснику (ст.293 КПК України).
Саме з одночасним вчиненням прокурором процесуальних дій переданням обвинувального акту щодо особи до суду і наданням його копії під розписку підозрюваному, законодавець встановив юридичний факт зміни процесуального становища підозрюваного на обвинуваченого, що є гарантією реалізації забезпечення засад кримінального судочинства і прав особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, вказана вимога закону в частині вручення під розписку копії обвинувального акту підозрюваній прокурором не виконана, що є порушенням ч.4 ст.22 КПК України засад змагальності і доведеності перед судом переконливості доказів, ч.1 ст.26 КПК засади вільного користування сторонами своїми правами у межах та у спосіб, визначених КПК України тощо.
Факт невручення підозрюваному копії обвинувального акту, рівно як і відсутність розписки підозрюваного про його отримання, є істотним порушенням процесуального закону, що веде до безумовного скасування будь-якого судового рішення.
Отже, наведені недоліки є перешкодою для призначення обвинувального акту до судового розгляду та законною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Висновок суду про необхідність повернення обвинувального акту прокурору через наведені обставини також ґрунтується на ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 23.10.2018 у справі №520/4166/17, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди узагальнюють судову практику і через інформування про неї спрямовують судову практику місцевих судів, надають методичну допомогу місцевим судам у застосуванні законодавства.
Положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, від 25.07.2000 у справі Матточіа проти Італії.
Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п.3 ст.6 Конвенції, рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі Пелісьє та Сассі проти Франції.
Факти відправки копії обвинувального акту підозрюваній по пошті, вручення копії обвинувального акту під розписку лише захиснику, не можуть вважатися належним його врученням обвинуваченій під розписку. Більш того, на відміну від повідомлення особі про підозру, законодавець виключає можливість прокурору вручати копію обвинувального акту в порядку, передбаченому для вручення повідомлень.
Ознайомлення обвинуваченої зі змістом обвинувального акту в суді не може вважатися через наведені вимоги Закону, рішення ЄСПЛ, рішення суду апеляційної інстанції належним врученням обвинуваченій копії обвинувального акту.
Тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Інші доводи ОСОБА_3 щодо недоліків обвинувального акту та нездійснення процесуальних дій і неприйняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні спростовані прокурором шляхом надання письмових пояснень і копій відповідних процесуальних документів.
Питання ж доведеності вини і правильності кваліфікації у підготовчому судовому засіданні судом не вирішується, оскільки вказані питання віднесені Законом до наступної стадії процесу стадії судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_5 заявив письмове клопотання про обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Своє клопотання потерпілий мотивує тим, що обвинувачена ОСОБА_3 систематично допускала неявки в судові засідання, раніше переховувалася від органів досудового розслідування, може здійснити дії спрямовані на переховування від суду або уникнення кримінальної відповідальності.
Обвинувачена ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання потерпілого про обрання щодо неї будь-якого запобіжного заходу, оскільки потерпілий не має права заявляти такі клопотання.
Захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримав заперечення обвинуваченої ОСОБА_3 .
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання потерпілого ОСОБА_5 .
Прокурор заперечила проти обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої, оскільки підстав для цього не вбачається.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про обрання щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання слід відмовити, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не доведені, а факти кількох неявок ОСОБА_3 до суду обумовленні неналежним її сповіщенням про судові засідання. В подальшому ОСОБА_3 , будучи належним чином сповіщеною про судові засідання, неявок до суду не допускала без поважних причин чи без попередження суду про причини неявки. Тому законні підстави для обрання щодо обвинуваченої запобіжного заходу відсутні.
Обвинувачена ОСОБА_3 заявила письмові клопотання про накладення грошового стягнення на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за неявки їх в судові засідання.
Захисник підтримав клопотання обвинуваченої.
Прокурор та потерпілі заперечили проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки такі клопотання безпідставні, а обвинувачена не є суб`єктом, яка вправі заявляти такого роду клопотання.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотань обвинуваченої про накладення на потерпілих грошового стягнення за невиконання ними процесуальних обов`язків слід відмовити, оскільки потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_9 мають право відповідно до ст.56 КПК України, а не обов`язок, відвідувати судові засідання, та вони подали письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутність, про що судом на місці, без видалення до нарадчої кімнати, було прийняте відповідне процесуальне рішення, занесене до журналу судового засідання. Отже, вказаними потерпілими у законний спосіб реалізоване їх право, а тому законних підстав для накладення на них грошового стягнення за невиконання процесуальних обов`язків не вбачається.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_3 заявила письмове клопотання про залучення до справи доказів щодо понесених нею процесуальних витрат, пов`язаних з її явкою до суду на суму 1802,53 грн.
Захисник підтримав клопотання обвинуваченої.
Прокурор не заперечувала проти задоволення цього клопотання.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вирішенні цього клопотання поклалися на розсуд суду.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що клопотання обвинуваченої про приєднання до справи доказів про її витрати, пов`язані із явкою до суду, слід задовольнити, оскільки відповідно до ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду документів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-317, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

На підставі викладеного у мотивувальній частині ухвали:
- обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000050 від 29.08.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, повернути прокурору;
- відмовити в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_5 про обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання;
- відмовити в задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_3 про накладення на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошового стягнення;

- задовольнити клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 про залучення до справи доказів понесених нею витрат, пов`язаних з явкою до суду.

Ухвала лише в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
В частині інших питань ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1