У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про самовідвід,

за участю учасників судового провадження:

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 звернулася із заявою про самовідвід у рамках кримінального провадження № 755/17827/16-к по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

У судовому засіданні захисник заперечував проти задоволення самовідводу судді ОСОБА_3 , з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлена про судове засідання згідно вимог ст. 135 КПК України, не з`явилася, правом подачі пояснень, у тому числі письмових, не скористалася.

Заслухавши думку захисника, враховуючи вимоги ст. ст.22, 26 та 81 КПК України, вважаю за можливе розглянути заяву про відвід у відсутність осіб, що не з`явилися, і приходжу до наступних висновків.

У провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.
Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 подала заяву про самовідвід на підставі п. п. 4, 5 ч.1 ст.75 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно положень ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Положеннями ст.75, ст.76 КПК України визначено чіткий перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

У заяві про самовідвід суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 посилається на те, що відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду суддю ОСОБА_3 було визначено головуючим суддею у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014606 від 21.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Дане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014606 від 21.10.2016 року, є виділеним, відповідно до постанови прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 від 21.10.2016 року, з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 06.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України пред`являлося у липні 2016 року у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 06.07.2015 року.
Після виділення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014606 від 21.10.2016 року, тобто з 21.10.2016 року, будь-які додаткові обвинувачення чи зміна раніше пред`явленого не здійснювалися.
Разом з тим, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 06.07.2015 року, тобто того, у якому обвинувачений повідомлявся про підозру, суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 була слідчим суддею.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Відповідно до ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ж ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Крім того, у п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, вказано, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Враховуючи викладене, вважаю, що заява судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, про самовідвід підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КПК України, у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.
Керуючись ст. ст.1-2, 7-29, 35, 75-76, 80-81, 369-372 КПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Заяву судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.
Визначити суддю для розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, у відповідності до вимог, встановлених ч.3 ст.35 КПК України.

Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1