Провадження № 1-кп/756/64/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«04» березня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

17.08.2005 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, звільнений 07.02.2013 по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
05.01.2016 року, приблизно о 19 год. 50 хв., ОСОБА_10 , знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на четвертому поверсі, вказаного будинку, поряд із квартирою АДРЕСА_3 , до якої прилаштована колясочна кімната, де зберігаються особисті речі мешканців вказаної квартири. Знаходячись за вказаною адресою у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення. Реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, ОСОБА_10 , з допомогою заздалегідь підготовлених металевих пласкогубців, які він мав при собі, пошкодив серцевину замка вхідних дверей до приміщення колясочної та проник в середину. Знаходячись в приміщенні колясочної, ОСОБА_10 побачив поряд зі стіною вовняну ковдру фірми "Лері Макс", в поліетиленовій прозорій упаковці, вартістю 320 грн. 00 коп. (без урахування ПДВ), яка належить громадянину ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_10 взявши в праву руку вказану ковдру, покинув приміщення колясочної та направився на вихід із вказаного будинку. Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, ОСОБА_10 тримаючи при собі вовняну ковдру, вийшов із будинку АДРЕСА_2 та направився до автомобіля марки "Ауді", білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить його братові. Підійшовши до вказаного автомобіля, ОСОБА_10 не повідомляючи особам, які знаходилися у вказаному автомобілі що це за ковдра, положив її на заднє сидіння та сівши сам, запропонував їхати до місця його проживання, однак свій злочинний умисел до кінця не довів з причин які не залежали від його волі, в результаті чого був затриманий працівниками поліції.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 , спричинив громадянину ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 320 грн. 00 коп. (без ПДВ).

Так, дії обвинуваченого ОСОБА_10 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаними із проникненням в приміщення, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що він 05.01.2016 року близько 19 години приїхав до маминої сестри ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 за складною драбиною, для ремонту. Він весь час був в квартирі своєї тітки, дочекавшись приїзду своєї матері ОСОБА_12 , яка знаходилась в квартирі приблизно 10 хвилин. Після того, як він разом зі своєю мамою, ОСОБА_12 вийшли з квартири ОСОБА_11 , почали пішки спускатися з шостого поверху в низ по сходовій під`їзду, так як довго не могли викликати ліфт. Він йшов першим зі складною дробиною, а за ним йшла його мама з двома пакетами, в яких знаходились пластикові пляшки. Між другим і третім поверхом біля смітника він побачив поліетиленовий пакет, який взяв із собою не відкриваючи його, так як працює двірником і має таку звичку, якщо більш менш нормальні речі, то може їх забрати з собою. Мама йшла слідом за ним. Коли він виходив з під`їзду, то зустрівся з потерпілим ОСОБА_8 , який його пропустив, згодом через хвилину-дві вийшла його мати, та вони сіли в машину до його брата, який їх чекав на вулиці в середині автомобіля. Після цього вони з братом поклали дробину до багажнику, а ковдру на заднє сидіння. Згодом вибіг потерпілий ОСОБА_8 та говорив, що його обікрали і що ця ковдра, схожа на його, попросив їх зупинитися, так як викликав поліцію. На що, він. в спокійній формі пояснив йому, що цю ковдру він знайшов між другим та третім поверхом біля смітника. Після приїзду СОГ його було затримано та доставлено до Оболонського УП ГУ НП в м. Києві.

Відповідно до обвинувачення, вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обґрунтовується наступними доказами:

- показаннями, допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 05.01.2016 року він ввечері повернувся з роботи до дому за адресою: АДРЕСА_5 , при вході в під`їзд він пропустив обвинуваченого ОСОБА_10 , який в одній руці ніс металеву дробину, а в другій ковдру в поліетиленовій прозорій упаковці, через декілька секунд після цього також зустрівся із жінкою, яка спускалася по сходовій під`їзду з другого поверху та йшла вслід за обвинуваченим ОСОБА_10 на вихід із під`їзду, яку він описав, зазначивши, що згодом її побачив в автомобілі марки «Ауді», та в судовому засіданні підтвердив, що це була мама обвинуваченого ОСОБА_10 , - ОСОБА_12 , після цього потерпілий ОСОБА_8 піднявся на четвертий поверх своєї квартири та побачив, що зломлений замок прилаштованої до квартири колясочної кімнати (приміщення), оглянувши її візуально він не помітив вовняної ковдри, та відразу побіг до низу, на вихід з під`їзду, так як бачив таку ковдру у обвинуваченого ОСОБА_10 . Коли він вибіг на вулицю, то підбіг до автомобіля марки «Ауді», в якій перебували ОСОБА_13 (водій), обвинувачений ОСОБА_10 та його мати ОСОБА_12 , наказав водію зупинитися та дочекатися працівників поліції, так як він їх викликав у зв`язку з крадіжкою в нього ковдри. Також зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 поводився спокійно, не нервував, щодо ковдри він пояснював, що знайшов її між другим та третім поверхом біля сміттєвих баків;

- показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , 05.01.2016 року ввечері на своєму автомобілі марки «Ауді», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_12 приїхали за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_11 , для того, щоб забрати складну дробину для ремонту. Він залишився в своєму автомобілі, а ОСОБА_12 пішла в під`їзд до своєї сестри ОСОБА_11 , в якої вже знаходився його брат ОСОБА_10 , який чекав їх приїзду. Після цього через деякий час з під`їзду вийшли, ОСОБА_10 , а через хвилину ОСОБА_12 , які сіли до його автомобіля, далі вони разом до багажнику автомобіля поклали складну дробину, а на заднє сидіння ковдру в поліетиленовій упаковці. Після цього до них вибіг потерпілий ОСОБА_8 та наказав їм зупинитися, так як викликав поліцію. Вже після приїзду поліції, була викликана СОГ, яка без його добровільної згоди, без відповідного рішення суду під погрозою притягнути його до кримінальної відповідальності та забрати автомобіль на штрафмайданчик в разі якщо він не пустить їх оглянути автомобіль, провела незаконний огляд даного автомобіля, та вилучили з машини ковдру в поліетиленовій упаковці та з багажника авто його особисті речі, а саме плоскогубці в кількості 4 штук, які він тримав, як інструмент для ремонту автомобіля;

- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що ввечері 05.01.2016 року вона разом з ОСОБА_13 на його автомобілі марки «Ауді» приїхавши до своєї рідної сестри ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_4 . Після цього, ОСОБА_13 залишився чекати її в машині, а вона пішла до квартири своєї сестри. Коли вона прийшла до квартири своєї сестри ОСОБА_11 , то в ній перебував обвинувачений ОСОБА_10 , про перебування якого вона знала, так як вони зідзвонилися напередодні та обговорювали, що треба забрати дробину. В сестри вона була приблизно 15-20 хвилин, після того, як вона поспілкувалася з сестрою, та вони разом із сином ОСОБА_10 вийшли із квартири, при цьому як вона зазначила, ОСОБА_14 тримав в руці дробину, а вона пакет з пляшками. Далі вони довго не могли викликати ліфт, та вирішили йти пішки по сходовій під`їзду, ОСОБА_14 пішов перший, а вона слідом за ним, на один поверх позаду. Вже на виході із під`їзду після того, як першим вийшов ОСОБА_14 , вона зустрілась з потерпілим ОСОБА_8 . Далі вони з ОСОБА_14 сіли в автомобіль марки «Ауді», де їх вже чекав ОСОБА_13 . ОСОБА_14 на заднє сидіння автомобіля поклав ковдру, яку він як пояснив знайшов біля смітнику між другим та третім поверхом. Після цього вона ще раз побачила потерпілого ОСОБА_8 , який наказав їм зупинитися;

- показаннями, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що 05.01.2016 року приблизно о 19-20 годині вечора до неї в гості за адресою: АДРЕСА_4 приїхав її племінник ОСОБА_10 , він до неї, періодично приїжджає допомогти в різних справах, а в той день приїхав за складною дробиною для ремонту. ОСОБА_14 в неї був недовго, за весь час перебування в її квартирі нікуди не відлучався, з собою ніяких речей не приносив. Коли приїхала її сестра ОСОБА_12 , то вони трохи поговорили, а потім вона провела ОСОБА_14 та свою сестру ОСОБА_12 в коридор, де вони пішли пішки по сходовій під`їзду, ОСОБА_14 в руці ніс дробину, а його мати ОСОБА_11 пакети з пляшками для води;

- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 05.01.2016 року вони отримали виклик, що за адресою: АДРЕСА_2 , затримано громадянина, який вчинив крадіжку. Виїхали на виклик, зустріли їх заявник - потерпілий ОСОБА_8 та його дружина. Обвинувачений ОСОБА_10 при їх приїзді поводився спокійно та пояснював, що знайшов цю ковдру в під`їзді на поверсі. Окрім обвинуваченого коло машини стояли ще дві особи;

- показаннями, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 05.01.2016 року вони отримали виклик, що за адресою: АДРЕСА_2 , було затримано громадянина, який вчинив крадіжку. Приїхавши на виклик, там був потерпілий ОСОБА_8 , його дружина та обвинувачений ОСОБА_10 , який при їх приїзді поводився спокійно та пояснював, що знайшов цю ковдру в під`їзді на поверсі. Крім вказаних осіб біля автомобіля перебувало ще дві особи;

- даними, довідки ТОВ «Продматорг-Стандарт» від 06.01.2016 року (Т.3 а.с.154);

- даними, протоколу огляду місці події від 05.01.2016 року, з якого вбачається, що у присутності понятих, підчас проведення огляду автомобіля марки «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився біля під`їзду №1 за адресою: м. Київ, вул. Малиновського, 32-Б, в багажнику якого було виявлено та вилучено 3 пласкогубців та одні щіпці, а також в салоні даного автомобіля було виявлено ковдру рожевого кольору з квіточками, на яку вказував потерпілий ОСОБА_8 , як на свою (Т.3 а.с.155-157);

- даними, протоколу огляду місці події від 05.01.2016 року, з якого вбачається, що у присутності понятих, підчас проведення огляду кладової, яка знаходиться на 4 поверсі в під`їзді №1 біля квартири АДРЕСА_6 , було виявлено, що серцевина замка кладової була пошкоджена, а також було виявлено та вилучено три сліди папілярних узорів (Т.3 а.с.158-161).

Оцінюючи наведені та досліджені в ході судового розгляду докази сторони обвинувачення, та сторони захисту, з точки зору їх належності, допустимості, суд зважає на те, що в судовому засіданні не було доведено винуватість ОСОБА_10 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаними із проникненням в приміщення, виходячи з наступного.

Так, ст. 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Аналізуючи покази усіх свідків та потерпілого у співставленні із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, вбачається, що безпосередніми свідками крадіжки майна з колясочного приміщення, яке прилаштоване поряд із квартирою АДРЕСА_6 , вони не були, тому суд вважає, що їх покази в цілому не мають самостійного доказового значення та не містять відомостей, щодо обставин крадіжки майна, за викладених в обвинувальному акті обставин, які вказані свідки сприймали безпосередньо.

Свідок ОСОБА_12 зокрема зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 виходив від ОСОБА_11 без ковдри, тільки з розкладною дробиною, вони спускалися по сходовій разом з ОСОБА_10 , який йшов попереду, а вона трохи позаду на відстані одного поверху, де потім при виході зустрілася з потерпілим ОСОБА_8 . В свою чергу потерпілий ОСОБА_8 підтвердив те, що він при вході в під`їзд зустрівся з ОСОБА_12 , а перед тим з обвинуваченим. Свідок ОСОБА_13 також підтвердив, що ОСОБА_12 прийшла до машини через хвилину після того, як прийшов обвинувачений. Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_10 та ОСОБА_12 разом покинули її квартиру, при цьому в руках останньої були два пакети з порожніми пляшками, а ОСОБА_10 ніс в руках дробину, вони направились сходами вниз. Обвинувачений зокрема зазначив, що його мама ОСОБА_12 спускалася відразу за ним, після того як вони вийшли з квартири його тітки ОСОБА_11 і коли спускалися, то він між другим та третім поверхом коло смітника знайшов ковдру, яку взяв із собою, а в подальшому поклав до машини свого брата разом із розкладною дробиною. Вказані показання свідків та обвинуваченого повністю узгоджуються та фактично підтверджуються показаннями потерпілого, який вказав, що в дверях під`їзду зіткнувся з ОСОБА_10 , і за секунду з його матір`ю, яка спускалася сходами слідом. Тобто, обвинувачений ОСОБА_10 не міг вчинити інкримінований йому злочин, так як постійно перебував в полі зору свідків.

Стороною обвинувачення в якості доказу вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до матеріалів судового провадження був долучений протокол огляду місця події від 05.01.2016 р.

Як вбачається з даного протоколу огляду місця події від 05.01.2016 p., то в графі «за участю потерпілого», зазначається, що огляд проводився за участю ОСОБА_8 . Зазначена слідча дія була проведена слідчим управління поліції в Оболонському районі ГУ НП у м. Києві ОСОБА_17 05.01.2016 р. в період часу з 20 год. 15 хв. до 20 год. 45 хв. (Т.3 а.с. 155-157).

Аналізуючи протокол огляду місця події вбачається, що вказана слідча дія проводилась в порушення вимог процесуального законодавства, де зазначено статус заявника, як потерпілого, в той час коли відповідного процесуального рішення ще не могло бути прийнято.

Окрім цього, в протоколі в графі «під час огляду застосовані технічні засоби», зазначено фотоапарат Nikon, тобто за допомогою фотоапарату були зроблені фотографії, але долученого додатку з фототаблицею немає. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Також, як вбачається з протоколу огляду місця події від 05.01.2016 р., що предметом огляду є: автомобіль «Ауді 100» д.н.з. НОМЕР_1 . В ході огляду з автомобіля були вилучені такі предмети, як ковдра та пласкогубці.

Відповідно до ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді крім випадків, установлених ч. 3 ст. 233 КПК України.

Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Тобто, виходячи з протоколу огляду місця події від 05.01.2016 р., проведений слідчим управління поліції в Оболонському районі ГУ НП у м. Києві ОСОБА_17 05.01.2016 р. з 20 год. 15 хв. до 20 год. 45 хв., можна побачити, що він провів фактично обшук автомобіля «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_1 . Отже, слідчий невідкладно після здійснення таких дій не звернутися з клопотанням, погодженим прокурором про проведення обшуку до слідчого судді. Ухвалу слідчого суді не отримав. Навіть як би він мав добровільну згоду від власника на проникнення до володіння особи, це не позбавляло його права звернутися з відповідним клопотанням до слідчого суді. Натомість слідчий підмінив поняття «обшук» на «огляд місця події», про що склав відповідний протокол. Тому, огляд автомобіля «AUDI 100» д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки він проведений з порушенням вимог ст. ст. 233, 234, 237 КПК України без дозволу суду, оскільки огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння.

Також, в судовому засіданні даючи показання під час додаткового допиту свідком обвинувачення ОСОБА_13 , було зазначено, що після приїзду СОГ, без його добровільної згоди, без відповідного рішення суду, під погрозою притягнути його до кримінальної відповідальності та забрати автомобіль на штрафмайданчик в разі якщо він не пустить їх оглянути автомобіль, був проведений незаконний обшук його автомобіля марки «Ауді».

З огляду на викладене, оцінюючи вказаний доказ, суд приходить до висновку, що протокол огляду місця події від 05.01.2016 р., є недопустимим доказом, оскільки отриманий в порушення вимог КПК України.

Також, стороною обвинувачення в якості доказу вини ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до матеріалів судового провадження була долучена довідка, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Продматорг- Стандарт» від 06.01.2016 p., в якій зазначено, що станом на 05.01.2016 р. вартість ковдри вовняної фірми «Лері Макс» жовто-червоного кольору, розмір 150/210, полуторне становить 320 гривень 00 копійок (без урахування ПДВ).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Але відповідна товарознавча експертиза на досудовому слідстві не проводилась, а надана довідка, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Продматорг-Стандарт» від 06.01.2016 р., з якої не зрозуміло, хто несе відповідальність за правдивість та достовірність наданої інформації, щодо вартості ковдри.

А отже, довідка, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Продматорг- Стандарт» від 06.01.2016 p., не може бути належним та допустимим доказом і тому не може бути прийнята судом в якості доказу вини обвинуваченого ОСОБА_10 .

Крім того, стороною обвинувачення під час огляду місця події був складений протокол огляду місця події від 05.01.2016 р., який як вже зазначалося вище є недопустимим доказом, так як отриманий всупереч положенням КПК України, в результаті даної слідчої з автомобіля марки «Ауді» незаконно була вилучена ковдра вовняної фірми «Пері Макс» жовто-червоного кольору, розмір 150/210. В подальшому постановою слідчого дана ковдра була визнана речовим доказом. Оскільки вищезазначений протокол є недопустимим доказом, то вилучена ковдра під час даної слідчої дії не може бути речовим доказом.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти «незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища».

Оскільки були різні правові позиції щодо застосування чи незастосування кваліфікуючої ознаки проникнення, 18.04.2018 року Велика Палата Верховного суду України у справі №569/1111/16-к своєю Постановою визначила нову остаточну правову позицію з даного питання.

Зокрема, пункт 28 Постанови роз`яснює, що вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

Пункт29 Постанови - Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Пункт 38 Постанови - суду під час розгляду справи необхідно встановлювати та розмежовувати умисел особи на незаконне заволодіння чужим майном та умисел на проникнення, який у сукупності, з дослідженими іншими ознаками дає можливість встановити як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно встановлених судом обставин кримінального провадження, фактичних даних отриманих в порядку кримінально процесуального кодексу України, показань потерпілого, показань обвинуваченого та свідків, досліджених письмових доказів є очевидним, що ОСОБА_10 безперешкодно, зайшов до під`їзду буд. АДРЕСА_2 , куди відкритий вільний доступ, а належних, допустимих, безперечних доказів того, що ОСОБА_10 вчинив інкриміноване йому діяння шляхом проникнення в приміщення колясочної, суду не надано.

Крім того, відповідно до кримінального кодексу України крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема, його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено (територія заводу, сільськогосподарські угіддя, сейф, магазин тощо) та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд (спосіб охорони майна, механізм вилучення майна, момент затримання винної особи тощо).

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Проте, формулюючи обвинувачення, висунуте ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України, як закінчений злочин, викладаючи фактичні обставини вчиненого сторона обвинувачення вказує, що останній вчинив закінчений замах на крадіжку, тобто стороною обвинувачення не чітко сформульоване пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення.

Отже, суд, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримався принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, тобто діючи у межах своїх повноважень та компетенції, вирішив лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберіг об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Доказами у кримінальному провадженні згідно зі ст. 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Пленум Верховного Суду України судам роз`яснив, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. (пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

Допустимість доказів визначається положеннями кримінального процесуального закону та виділяє основну ознаку допустимих доказів - отримання доказу в порядку, встановленому КПК.

Суд зобов`язаний перевірити докази сторони обвинувачення на предмет їх належності, допустимості та достатності з ціллю надання їм правової придатності для використання у кримінальному провадженні як аргументів у доказуванні.

У п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Міжнародні стандарти у галузі судочинства передбачають неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Статтею 62 Конституції України та пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип презумпції невинуватості, як один із основних засадничих принципів кримінального судочинства, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі-Суд) в своєму рішенні «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня 1983 року зробив висновок, що принцип невинуватості є одним із елементів справедливого судового процесу у кримінальних справах у розумінні пункту 1 ст. 6 Конвенції.

На думку суду, пункт 2 статті 6 Конвенції «вимагає …, interallia, аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що підсудний учинив інкримінований йому злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь підсудного» (рішення у справі Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 06 грудня 1988 року).

ЄСПЛ роз`яснив, що на думку Суду, крім того, що про нього є конкретне згадування у пункті 2 статті 6, право особи на презумпцію невинуватості у кримінальній справі та вимогу до обвинувачення нести тягар доведення тверджень, висунутих проти нього, становить частину загального уявлення про справедливий судовий розгляд (п.40 рішення у справі Філліпс проти Об`єднаного Королівства).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_10 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374, 376, 380, 392, 393 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України виправдати, на підставі п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з не доведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається виправданому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а виправданим - з моменту отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1