Ухвала

іменем України

15 березня 2019 року

м. Київ
Справа № 320/1494/17-к
Провадження № 51-622 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 5 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:
вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2018 року
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_5 покарання шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року, у виді позбавлення волі на строк чотири роки дев`ять місяців.

У строк відбуття покарання зараховано ОСОБА_5 покарання відбуте частково за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2015 року, а саме: з 10 листопада 2015 року по 11 лютого 2017 року включно та з 24 квітня 2015 року по 28 квітня 2015 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 12 лютого 2017 року (включно) до 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку, до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 9694,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3969,3 грн.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 5 листопада 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 5 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України за таких обставин. Так, 22 червня 2015 року приблизно о 13 год 15 хв ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Мелітополь, знаходячись в салоні легкового автомобіля «Schevrolet Epica», в кузові сріблястого кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , маючи умисел на статеві зносини з використанням безпорадного стану потерпілої особи, з метою зґвалтування ОСОБА_6 , з метою позбавити потерпілу можливості чинити опір, додав у кавовий напій, який вживала ОСОБА_6 , невстановлену в ході досудового розслідування речовину, випивши яку у останньої погіршилося самопочуття та вона втратила здатність контролювати свої дії і чинити опір, чим привів потерпілу ОСОБА_6 в безпорадний стан.
Після чого, в період часу з 21 год 30 хв 22 червня 2015 року по 6 год 00 хв 23 червня 2015 року ОСОБА_5 , знаходячись в салоні легкового автомобіля «Schevrolet Epica», в кузові сріблястого кольору, з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на статеві зносини з використанням безпорадного стану, з метою зґвалтування ОСОБА_6 , яка знаходилась у салоні вищевказаного автомобіля у непритомному, безпорадному стані, скориставшись цим, вступив із потерпілою в статевий зв`язок проти її волі, тобто зґвалтував її.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України. Захисник ОСОБА_4 , окрім іншого, вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу засудженого без задоволення, не перевірив належним чином його доводи, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив підстав для відхилення доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 .
Зокрема, апеляційний суд, на думку захисника, не спростував твердження засудженого про те, що статевий акт між ним та потерпілою ОСОБА_6 стався за її добровільною згодою; залишились без оцінки покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо проведення працівниками поліції огляду місця події та не зважив на відсутність у матеріалах провадження протоколу огляду місця події; не спростовано також доводи скарги щодо висновку експерта № 649

від 6 листопада 2015 року. Захисник вказує й на те, що апеляційним судом залишено поза увагою доводи скарги, які стосувалися хибного висновку місцевого суду, що обвинувачений ОСОБА_5 додав у кавовий напій потерпілої ОСОБА_6 невідому речовину, яка призвела її до безпорадного стану та наголошує на тому, що при проведені досудового розслідування умисно не призначалася судово-токсикологічна експертиза з метою виявлення в крові потерпілої невідомої речовини. Також зазначає, що суд не звернув увагу на той факт, що потерпіла ОСОБА_6 повідомляла про зникнення її особистих речей, викрадення яких не інкримінувалося засудженому ОСОБА_5 .
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свої скарги, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Надаючи власну оцінку доказам, він по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, що підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та дослідженими в судовому засіданні документами:даними протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та іншими доказами.
Вказані в рішенні суду першої інстанції докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає. Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що вищевказані докази у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

Аналогічні за змістом доводи апеляційної скарги засудженого у частині недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину переглядалися в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги засудженого, надав на кожний із них мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими. Зокрема, спростував зазначені засудженим доводи щодо висновку експерта № 649

від 6 листопада 2015 року (стор. 15 ухвали); обґрунтовано вказав, що показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що засуджений додав до кави невідому речовину, внаслідок вживання якої їй стало погано, підтверджуються відеозаписами з камер відеоспостереження та показаннями абсолютно всіх свідків, які повідомляли, що коли вперше бачили потерпілу після цих подій, вона була у непритомному стані, погано розмовляла, не розуміла, де вона знаходиться, нікого не впізнавала, мала розширені зіниці, поводилася неадекватно, у неї постійно змінювався настрій (стор. 1314 ухвали). Апеляційний суд також зазначив, що судово-токсикологічну експертизу провести не виявилось можливим не внаслідок умисних дій, а з причин, що не залежали від органів досудового розслідування, натомість факт непроведення вказаної експертизи на правильність висновків суду першої інстанції не впливає, оскільки вони підтверджуються іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами (стор. 1415 ухвали). Також апеляційним судом надано мотивовану відповідь і на доводи про відсутність в матеріалах провадження протоколу огляду місця події та факту викрадення особистих речей потерпілої ОСОБА_16 (стор. 16 ухвали).
На переконання колегії суддів касаційного суду, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст. 419 КПК України.

Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 травня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 5 листопада 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_17