Справа № 152/269/19
В И Р О К
іменем України

25 березня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/269/19

Провадження №1-кп/152/51/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хороша Липовецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, зі слів працюючого хлібопекарем у Мурованокуриловецькій хлібопекарні, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 02.01.2019 року,

з участю сторін кримінального
провадження

сторони обвинувачення:
прокурора Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 на початку жовтня 2018 року, приблизно о 23 годині, з метою вчинення крадіжки прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ліктем правої руки розбив скляну шибку вікна житлового будинку, через віконний отвір проник до будинку, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів з шафи та серванту в одній із кімнат викрав льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків зеленого кольору вартістю 85 грн., льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків червоного кольору вартістю 85 грн., скатертину розміром 150х200 см з оздобленням з бахроми та тканини фарбованого плюшу вартістю 250 грн., столовий набір керамічного посуду « АДРЕСА_4 » із шести складових приборів чотирьох тарілок та двох салатниць вартістю 174 грн., після чого залишив будинок ОСОБА_6 та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на суму 594 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло.

Продовжуючи скоювати злочини, обвинувачений ОСОБА_3 на початку грудня 2018 року, приблизно о 17 годині, проходячи повз територію колишньої меблевої фабрики, що знаходиться в АДРЕСА_5 , та побачивши велосипед заводу-виробника ХВЗ марки «Україна», належний ОСОБА_8 , вирішив викрасти цей велосипед. З метою вчинення крадіжки обвинувачений ОСОБА_3 способом вільного доступу зайшов у двір колишньої меблевої фабрики, та, пересвідчившись і усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, підійшов та викрав велосипед вартістю 944 грн., після чого залишив місце крадіжки та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_8 на суму 944 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.ст.8 та 2 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 20.02.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочинів, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчинених ним злочинів, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини, запевняє суд, що виправив свою поведінку, працевлаштувався, не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що на теперішній час проживає у смт. Муровані Курилівці, а на час вчинення злочину проживав із цивільною дружиною в с. Пеньківка Шаргородського району. На початку жовтня 2018 року, у вечірній час, приблизно о 23 годині, точної дати він не пам`ятає, проходив повз будинок ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_3 . Йому було відомо, що у цьому будинку ніхто не проживає. Він підійшов до домоволодіння ОСОБА_6 , перескочив через паркан на подвір`я, підійшов до житлового будинку, розбив ліктем шибку вікна, проник у будинок, де у одній із кімнат у шафі вивив простирадла і скатертину та викрав два простирадла і скатертину, а в серванті виявив столовий сервіз з чотирьох тарілок та двох салатниць, який також викрав. Будинок покинув так само через вікно. Викрадені речі заніс додому та заховав, мав намір використовувати в подальшому для власних потреб. Пізніше викрадені речі він видав добровільно працівникам поліції.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що на початку грудня 2018 року приблизно о 17 годині він проходив повз територію колишньої меблевої фабрики, яка знаходиться в АДРЕСА_5 . На території він побачив велосипед «Україна», яким приїхав ОСОБА_8 . Побачивши, що ОСОБА_8 чи будь-які інші особи відсутні, він вирішив викрасти велосипед ОСОБА_8 . Через хвіртку він вільно пройшов на територію меблевої фабрики, переконався, що за ним ніхто не спостерігає, викрав велосипед і відвіз його додому, де перефарбував, а потім у якості платні передав своєму знайомому, який відремонтував його скутер. Пізніше, коли працівники поліції звернулися до нього з приводу вчинення злочину, зізнався у крадіжці, а також у тому, кому віддав велосипед.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

При цьому, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 подали до суду заяви, відповідно, 13.03.2019 року та 11.03.2019 року, про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибути в судові засідання, цивільні позови не заявляли, претензій до обвинуваченого не мають, при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на вирішення суду (а.с.28, 25).

Учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 вважають за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , зсилаючись на те, що можливо за їх відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думку учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подані потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заяви, а також враховуючи, що потерпілі не повідомляли суд про те, що ними оспорюються обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без потерпілих.

Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в поданих до суду заявах зазначили, що не заперечують щодо розгляду кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України (а.с.28, 25, відповідно).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, і викладені в обвинувальному акті від 20.02.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , викладені в заявах до суду, обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Також, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності позиції потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що висловлена в заявах до суду.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та вважає доведеним, що останній вчинив злочини, передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 на початку жовтня 2018 року, приблизно о 23 годині, з метою вчинення крадіжки прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ліктем правої руки розбив скляну шибку вікна житлового будинку, через віконний отвір проник до будинку, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів з шафи та серванту в одній із кімнат викрав льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків зеленого кольору вартістю 85 грн., льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків червоного кольору вартістю 85 грн., скатертину розміром 150х200 см з оздобленням з бахроми та тканини фарбованого плюшу вартістю 250 грн., столовий набір керамічного посуду « АДРЕСА_4 » із шести складових приборів чотирьох тарілок та двох салатниць вартістю 174 грн., після чого залишив будинок ОСОБА_6 та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на суму 594 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло.

Продовжуючи скоювати злочини, обвинувачений ОСОБА_3 на початку грудня 2018 року, приблизно о 17 годині, проходячи повз територію колишньої меблевої фабрики, що знаходиться в АДРЕСА_5 , та побачивши велосипед заводу-виробника ХВЗ марки «Україна», належний ОСОБА_8 , вирішив викрасти цей велосипед. З метою вчинення крадіжки обвинувачений ОСОБА_3 способом вільного доступу зайшов у двір колишньої меблевої фабрики, та, пересвідчившись і усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, підійшов та викрав велосипед вартістю, 944 грн., після чого залишив місце крадіжки та розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_8 на суму 944 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло).

Таким чином, кваліфікація злочинів, вчинених ОСОБА_3 , повинна здійснюватися за різними частинами статті 185 КК України ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, а повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку злочину, вчиненого ОСОБА_3 на початку грудня 2018 року.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисні злочини проти власності потерпілих, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 злочини, що передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 20.02.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

ОСОБА_9 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.59).

За місцем проживання в смт. Муровані Курилівці ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої Мурованокуриловецька селищна рада не володіє компрометуючими матеріалами, щодо якої не надходило скарг на поведінку чи порушення громадського порядку (а.с.60).

За попереднім місцем проживання у с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 також характеризується позитивно (а.с.61).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Мурованокуриловецького районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 22.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, власного житла не має, проживає в смт. Муровані Курилівці у будинку матері та вітчима. На теперішній час ОСОБА_3 працевлаштувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має низьку мотивацію до змін: знайшов роботу, має намір придбати власне житло (а.с.44-46).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як високий (а.с.44).

При цьому, представник органу пробації дійшов такого висновку, зсилаючись на те, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, судимості якого не погашені, на що звертає увагу суду.

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах позбавлення або обмеження волі, враховуючи високі ризики вчинення кримінального правопорушення повторно, а у випадку, якщо суд дійде до переконання про можливість застосування до ОСОБА_3 пробації, орган пробації вважає це можливим у винятковому порядку та при здійсненні інтенсивного нагляду за ним з боку органу пробації, який полягає у покладенні на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст.76 КК України (а.с.46).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні.

Представник органу пробації не прибув у судове засідання.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що має зауваження щодо досудової доповіді і просить при призначенні покарання, не приймати до уваги висновок представника органу пробації, який ґрунтується на тому, що ОСОБА_3 раніше судимий, оскільки судимості останнього погашені. До того ж, звертає увагу суду на те, що представником органу пробації не зазначено у висновку про необхідність покладення обов`язків на засудженого, передбачених ч.1 ст.76 КК України, які є обов`язковими, тоді як зазначено про необхідність покладення додаткового обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст.76 КК України, але, разом з тим, не обґрунтовано таку необхідність.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд частково приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , зокрема, в частині інформації, що характеризує особу останнього за місцем проживання, щодо готовності до зміни способу свого життя, працевлаштування.

Разом з тим, суд не приймає до відома висновок органу пробації про те, що наявні високі ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки ОСОБА_3 для суспільства і окремих осіб, оскільки означений висновок ґрунтується на обставинах, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.89 КК України, є несудимим (а.с.51-58), тоді як висновок органу пробації ґрунтується на перерахуванні судимостей ОСОБА_3 , які погашені, разом з тим, вони не можуть братися до уваги, так як погашені у відповідності із законом.

Отже, суд приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які зазначили в заявах до суду, що при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Велосипед моделі «Україна», що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.62) і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_8 до вирішення кримінальної справи (а.с.63), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, залишити законному володільцю ОСОБА_8 .

Льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків зеленого кольору, льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків червоного кольору, скатертину розміром 150х200 см з оздобленням з бахроми та тканини фарбованого плюшу, столовий набір керамічного посуду «Катюша. Японія. 551» із шести складових приборів чотирьох тарілок та двох салатниць, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.64) і знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП (а.с.65), слід повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 23.01.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №505-508/19-21 (а.с.70-73), та від 18.01.2019 року за №491/19-21 (а.с.66-68), вартість експертизи становить, відповідно, 1144 грн. (а.с.74) та 286 грн. (а.с.69).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1430 грн. на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України, та засудити його:

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити до відбування ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 286 (двісті вісімдесят шість) гривень за проведення товарознавчої експертизи від 18.01.2019 року за №491/19-21 та 1144 (одну тисячу сто сорок чотири) гривні за проведення товарознавчої експертизи від 23.01.2019 року за №356/19-21.

Речові докази: велосипед моделі «Україна» залишити законному володільцю - потерпілому ОСОБА_8 ; льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків зеленого кольору, льняне простирадло розміром 150х200 см з боковим оздобленням у вигляді візерунків червоного кольору, скатертину розміром 150х200 см з оздобленням з бахроми та тканини фарбованого плюшу, столовий набір керамічного посуду « АДРЕСА_4 » із шести складових приборів чотирьох тарілок та двох салатниць повернути законному володільцю потерпілій ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1