Ухвала

26 лютого 2019 року
м. Київ
Провадження № 51-853ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року щодо особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 ,

встановив:
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, прокурор у касаційній скарзі не вказує на конкретні положення закону України про кримінальну відповідальність та на конкретні вимоги кримінального процесуального закону, які, на його думку

порушено цими судами, не наводить обґрунтування незаконності їх рішень відповідно до ч. 1 ст. 412 та ст. 413 КПК України, не вказує, у чому конкретно полягають ці порушення і яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність чи обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Касаційна скарга прокурора не містить посилань на жодну з безумовних підстав, передбачених ч. 2 ст. 412 цього Кодексу для скасування судового рішення.

Прокурор не зазначив, чи заявляв у суді апеляційної інстанції клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК Україниапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення у порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк з дня отримання ним копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3