Справа 556/758/18
Номер провадження 1-кп/556/81/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2018 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000055 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мульчиці, Володимирецького району Рівненської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

Кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено за таких обставин:

7 квітня 2016 року приблизно о 21 год. 15 хв., у темну пору доби, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), керуючи автомобілем PEUGEOT EXPERT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою автодороги сполученням Київ-Ковель-Ягодин, за межами населеного пункту, поблизу с. Маюничі Володимирецького району Рівненської області, зі сторони м. Київ у напрямку м. Ковель Волинської області, зі швидкістю не менше 62,8- 65,6 км/год., на 352 км + 870 м вказаної автодороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, при виникненні перешкоди для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_9 , котрий рухався правою смугою проїзної частини попереду у попутному напрямку, якого він об`єктивно мав можливість виявити, негайно не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для учасників руху об`їзду даної перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього, хоча мав технічну можливість цього уникнути як шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, так і шляхом своєчасного застосування екстреного маневру об`їзду з лівої сторони.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що вимагає від водія у разі виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 7 квітня 2016 року приблизно о 21 год. 15 хв., перебуваючи на 352 км + 870 м автодороги сполученням Київ-Ковель-Ягодин, за межами населеного пункту, поблизу с. Маюничі Володимирецького району Рівненської області, усвідомлюючи, що в результаті наїзду автомобілем PEUGEOT EXPERT, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на велосипедиста ОСОБА_9 , останній перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, нехтуючи моральними та правовими нормами, які зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, проявляючи неповагу до прав людини на життя та безпеку, маючи змогу надати потерпілому допомогу, не надав велосипедисту ОСОБА_9 першу медичну допомогу, свідомо залишив його без допомоги та зник з місця події.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_6 обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.І ст.135 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України визнав повністю, але в подальшому відмовився надавати будь-які пояснення стосовно обставин вчинення кримінальних правопрушень.

Також в судовому засідання захисником обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 було заявлено клопотання та надано письмову заяву про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він є особою, що потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила, що обвинувачений частково відшкодував їй збитки спричинені кримінальним правопорушенням. Призначення покарання обвинуваченому покладав на розсуд суду. Не заперечувала проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році». Також потерпілою та її представником заявлений цивільний позов який вони підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 07.04.2016 року в темну пору доби він на власному автомобілі рухався по а/д Київ-Ковель-Ягодин в напрямку м.Сарни Рівненської області. В цю пору доби дорожнє покриття було сухе, опадів та туману не було. Приблизно між Рівненською та Волинською областями поблизу с. Маюничі Володимирецького району Рівненської області побачив автомобіль білого кольору який стояв на узбіччі. Проїхавши приблизно 200 м від даного автомобіля він побачив розбитий велосипед який лежав на узбіччі. ОСОБА_10 зупинився вийшов з автомобіля та почав роздивлятися чи немає нікого поблизу велосипеда. Невиявивши нікого поблизу велосипеда свідок вирішив повернутися до автомобіля який стояв на узбіччі. Повертаючись до даного автомобіля приблизно за 10 м від нього він побачив тіло людини яке лежало на узбіччі. Вийшовши з автомобіля та підійшовши до тіла людини він побачив, що чоловік вже був мертвий. Після чого свідок відразу подзвонив на «102» та повідомив про дану подію поліції. Підійшовши до автомобіля який стояв на узбіччі він побачив на ньому пошкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди. Також вказав, що в цей час водія білого автмобіля в автомобілі та біля нього не було. Але коли він почав шукати водія то чув, що неподалік в кущах хтось віддалявся від місця дорожньо-транспортної пригоди, але сказати точо що це була людина чи тварина в судовому засіданні не зміг. Також в судовому засіданні свідок підтвердив, що на велосипеді потерпілого були наявні відповідні світловідбивачі.

Прокурор висловив думку про задоволення клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».

Наявність провини у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень за ч.2 ст.286, ч.1 ст. 135 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.04.2016 року схемою ДТП, та з ілюстрованою таблицею до протоколу місця дорожньо-транспортної пригоди, (Том. 1 а.к.п. 29-52);

- висновків експертів №51 від 08.04.2016 року, №99 від 09.12.2016 року згідно яких було встановлено, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від яких помер внаслідок даного ДТП.

- висновком експерта №8/6-17 від 23.03.2017 року, згідно яких було встановлено, що саме ОСОБА_6 перебував за кермом під час скоєння ДТП.

- протоколом проведення слідчого експеременту від 18.05.2017 року із схемою та з ілюстрованою таблицею до протоколу проведення слідчого експеременту, де було встановлено усі обставини дорожньо-транспортної пригоди (Том. 2 а.к.п. 53-58);

- висновком експерта №3.1-358/17 від 13.06.2017 року, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «PEUGEOT EXPERT» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічної точки зору повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 626, 6.6 (а), 11.14, п. 12.2, п.12.3 і п.12.6 (б) Правил дорожнього руху України. (Том 2 а.к.п. 88-94).

З вищевказаних доказів, які суд бере до уваги, що підтверджують винуватість обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що знаходяться в прямому причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Оцінюючи зібрані по справі докази суд, вважає, що провину обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною та його дії органами досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, оскільки, він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, п.12.3 (б) Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що спричинило смерть потерпілого. Також ОСОБА_6 вчинив завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження через безпорадний стан, маючи можливість надати їм допомогу, а також в зв`язку з тим, що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_6 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень-злочинів. Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, вчинений ОСОБА_6 є тяжким злочином вчиненим з необережності. Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України, вчинений ОСОБА_6 є злочином невеликої тяжкості. Також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: ОСОБА_6 який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, перебуває у цивільному шлюбі та виховує доньку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно ст. 66 КК України є: визнання своєї провини повністю, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення-злочину, часткове відшкодування завданих збитків.

Обставиною, яка обтяжує, відповідно ст. 67 КК України, покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває в цивільному шлюбі та виховує дитину, обставини вчинення злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, беручи до уваги те, що:

основним безпосереднім обєктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який вчинений обвинуваченим є безпека руху з додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи, те що прямого умислу на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у обвинуваченого не було, оскільки такий злочин характеризується необережною формою вини,

основним безпосереднім обєктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, який вчинений обвинуваченим є життя та здоров`я особи, те що злочин, передбачений ч. 1 ст. 135 КК України характеризується виключно прямим умислом; те що ОСОБА_6 поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан, маючи можливість надати йому допомогу і тим самим уникнути настання тяжких наслідків, цього не зробив і такі дії обвинуваченого свідчать про його низькі моральні якості, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки, в межах санкції ч. 1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік, із застосуванням вимог ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 р. набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 р. №1810-VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «е» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

З матеріалів кримінального провадження вбачається: посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Рівненською облдержадміністрацією від 30.01.1995 року, підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення кримінальних правопорушень-злочинів є особою постраждалою від аварії на ЧАЕС 3 категорії, дане посвідчення було оглянуте в судовому засіданні та копія якого була долучена до матеріалів справи, вперше вчинив кримінальні правопорушення, яіе згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином вчиненим з необережності. злочин передбачений ч. 1 ст. 135 КК України, є злочином невеликої тяжкості. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України "Про амністію у 2016 році".

Обвинувачений ОСОБА_6 надав згоду на застосування до нього амністії.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", тому він підлягає звільненню від відбування основного та додаткового покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років до нього не може бути застосована.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди заявлено на загальну суму 300 000 грн.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і зокрема у зв`язку зі смертю фізичної особи внаслідок дій джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки позивачка, яка є потерпілою, були матір`ю загиблого ОСОБА_9 , їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю її сина.

Вирішуючи даний позов суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В судовому засіданні було встановлено, та не заперечувалося потепілою та її захисником що обвинувачений частково відшкодував їй моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. в добровільному порядку. Моральна шкода, завдана потерпілій неправомірними діями обвинуваченого полягає в тому, що внаслідок ДТП її син отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів як з грубої необережності та і в умисному злочині, суд при визначенні розміру морального відшкодування виходить із принципів розумності і справедливості відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер, глибину душевних, фізичних, емоційних та моральних страждань, які перенесла і переносить потерпіла та враховуючи, що обвинувачений частково сплатив грошові кошти потерпілій, приходить до висновку, що визначений ОСОБА_8 розмір моральної шкоди в сумі 300000,00 грн., підлягає частковому задоволенню в розмірі 250000,00 грн., що є відповідним і співмірним перенесеним нею моральним стражданням. Тако задоволенню підлягають вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник цивільний позов не визнали в повному обсязі та просили відмовити в його задоволенні.

Заходи забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) застосовані не були.

Процесуальні витрати на проведення експертиз відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п. «е» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році", ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 /чотири/ роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 /два/ роки.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 /один/ рік.

Згідно ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за цим вироком призначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 /два/ роки.

Звільнити від призначеного покарання ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_8 (паспорт НОМЕР_5 ) моральну шкоду в сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 11 594 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 20 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08.06.2016 р. на автомобіль марки «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль марки «PEUGEOT EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться на майданчику тимчасового утримання, розташованому в м. Вараш, вул.Правика 5, Рівненської області, після набрання вироком законної сили передати ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні: велосипед «Салют+» зеленого та сірого кольорів у суміші, сліди одорологічного походження, змиви рідини бурого кольору, зовні схожі на кров, 5 відбитків слідів рук, чохол з синтетичної тканини фрагмент пластикового скла червоного кольору із залишками пластика сірого кольору, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Вараського ВП ГУ НП України в Рівненській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок постановлений в нарадчій кімнаті та виготовлений в одному примірнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому прокурору.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1