Справа № 351/749/16-к
Провадження № 1-кп/351/6/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

cекретар - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Залуччя, Снятинського району, Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працююча, на утриманні неповнолітній син, раніше не судима, -

за ст.135 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у завідомому залишенні без допомоги підопічного Снятинського дитячого будинку- інтернату ОСОБА_6 , який перебував у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок психічного захворювання, що спричинило смерть останнього, за наступних обставин:

17.02.2015 близько 14:20 год. молодша медична сестра обвинувачена ОСОБА_4 , перебувала у приміщенні вбиральної кімнати, що розміщена на другому поверсі адміністративного корпусу Снятинського дитячого будинку-інтернату, де здійснювала нагляд за закріпленою за нею першою старшою групою вихованців, серед яких знаходився підопічний ОСОБА_6 .

Так, обвинувачена ОСОБА_4 , будучи зобов`язаною піклуватися про ОСОБА_6 , який хворіє психічним захворюванням, внаслідок чого позбавлений можливості вжити заходів щодо самозбереження, залишила його без нагляду, в результаті чого останній самовільно покинув приміщення адміністративного корпусу та вибіг на територію закладу.

Обвинувачена ОСОБА_4 усвідомлюючи та достовірно знаючи, що ОСОБА_6 перебуває без нагляду, маючи реальну можливість пошуку останнього на території закладу, не вчинила жодних заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя ОСОБА_6 , спричиненої його психічним захворюванням.

Цього ж дня, близько 14:25 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на території Снятинського дитячого будинку-інтернату, підійшов до приміщення майстерні по виробництву віників, біля якої на той час спалювалось сміття. Внаслідок залишення без нагляду молодшою медичною сестрою (санітаркою-нянькою) обвинуваченою ОСОБА_4 вихованця ОСОБА_6 , останній підійшов близько до вогнища, через що у нього загорівся верхній одяг. Так, ОСОБА_6 , будучи позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через глибоку розумову відсталість та у зв`язку з не вчиненням обвинуваченою ОСОБА_4 жодних заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичного експерта № 15 від 16.03.2015 у вигляді набряку головного мозку і легень, повнокрів`я внутрішніх органів, опікової поверхні тіла, нерівномірного кровонаповнення судин коркового шару, капілярів клубочків нирок з переважанням малокрів`я, паренхіматозної дистрофії внутрішніх органів.

Після чого, каретою швидкої медичної допомоги ОСОБА_6 доставлено Снятинську ЦРЛ, де 18.02.2015 внаслідок термічних опіків полум`ям голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок 3-4 ступеня 96% поверхні тіла, опіків верхніх дихальних шляхів, ускладнених опіковою хворобою в стадії опікового шоку, наступила його смерть.

Проте вина обвинуваченої ОСОБА_4 не знайшла свого підтвердження в процесі судового розгляду.

Так обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнала, та пояснила, що 17.02.2015 двічі зранку та після обіду за вказівкою сестри господині ОСОБА_7 водила вихованця Снятинського дитячого будинку інтернату на прийом до лікаря лора ОСОБА_8 в Снятинську ЦРЛ. Відповідно на момент трагічного випадку з ОСОБА_6 її на території Снятинського дитячого будинку-інтернату не було. Коли вона ішла в лікарню ОСОБА_6 був у безпеці та під наглядом інших няньок. Про те що сталось її повідомили по телефону, коли вона перебувала в Снятинській ЦРЛ. Відповідно вона не могла жодним чином вплинути на хід подій. Про те що сталось щиро жалкує, оскільки була прив`язана до свого вихованця.

Стороною обвинувачення в якості доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, надані наступні, досліджені судом під час судового розгляду докази:

- з рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від

28.03.2011 р. слідує, що підопічного Снятинського дитячого будинку інтернату ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатним.

- протокол огляду місця події від 17.02.2015 р. та фототаблиці до нього (а.с. 1-13 т.3).

- згідно акту №30 амбулаторної судово- психіатричної експертизи від 23.01.2012 р. на досліджуваного ОСОБА_6 , 1991 р.н., слідує, що підекспертний ОСОБА_6 страждає стійким хронічним розладом глибокою розумовою відсталістю. Зазначене захворювання позбавляє підекспертного ОСОБА_6 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

- з наказу №41 від 17.02.2015 р. Снятинського дитячого будинку-інтернат, слідує, що у зв`язку з нещасним випадком, який стався з підопічним дитячого будинку-інтернату ОСОБА_6 , 05.04.1991 р. створено комісію для службового розслідування даного інциденту.

- з наказу №50 від 05.09.2013 р. ОСОБА_4 прийнято на роботу в дитячий будинок інтернат тимчасово на посаду медичної сестри (санітарки-няньки).

Відповідно до наказу №50 від 05 вересня 2013 року, затвердженого директором Снятинського дитячого будинку-інтернату ОСОБА_9 , ОСОБА_4 призначено на посаду молодшої медичної сестри (санітарки- няньки) з 08.09.2013 р. по контракту. Контракт від 01.09.2013 р. згідно якого ОСОБА_4 найнята на посаду молодшої сестри (санітарки-няньки), терміном на 1 рік по 30.08.2014 р.(а.с.52-53 том 3).

Контракт від 26.08.2014р. згідно якого ОСОБА_4 найнята на посаду молодшої сестри (санітарки-няньки), терміном на 1 рік по 26.08.2015 р.(а.с.54 том 3).

Згідно з посадовою інструкцією молодшої медичної сестри (санітарки- няньки), обвинувачена ОСОБА_4 виконувала роботу під час зміни по обслуговуванню і догляду за підопічними, несе повну відповідальність за життя та здоров`я вихованців, їх відпочинок і сон, а також несе персональну відповідальність за безпеку життя вихованців.

Відповідно до акту № 30 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23 січня 2012 року ОСОБА_6 страждав стійким хронічним психічним розладом - глибокою розумовою відсталістю, що позбавляло останнього усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 встановлено, що 07.02.2015р. обвинувачена ОСОБА_4 після обіду перебувала з вихованцем Снятинського дитячого будинку інтернату на прийомі у лікаря лора ОСОБА_8 в приміщенні Снятинської ЦРЛ, що також пітверджується журналом реєстрації амбулаторних хворих за 2014 р. л.р. ОСОБА_8 ; (а.с.76-80 том 3) - журнал реєстрації амбулаторних хворих за 2014 р. ОСОБА_13 ; (а.с.82-83 том 3) - журнал реєстрації амбулаторних хворих 2015 р. л-р ОСОБА_14 (а.с. 85-87 том 3).

На підставі наведеного судом встановлено, що на той час, коли ОСОБА_4 залишила ОСОБА_15 , він без нагляду чи у небезпечному для життя стані не перебував, оскільки за ним здійснювали нагляд інші працівники Снятинського дитячого будинку інтернату.

А тому, оскільки ОСОБА_15 на момент залишення його ОСОБА_4 не перебував в небезпечному для життя стані, вона не могла передбачити можливість настання суспільне небезпечних наслідків певного характеру, що не є підставою для кваліфікації діяння за ч. 3 ст. 135 КК України.

З об`єктивної сторони даний злочин полягає у суспільно небезпечній бездіяльності, що виражається у залишення без допомоги вказаної особи.

Залишення без допомоги передбачає невжиття особою заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого. Злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання допомоги особі, що перебуває в небезпечному для життя стані, незалежно від того, наскільки ефективною могла бути така допомога.

З суб`єктивної сторони злочин характеризується прямим умислом: винний усвідомлює суспільне небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, те, що він зобов`язаний піклуватися про особу і має реальну можливість надати їй допомогу, або що він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і бажає чинити саме так.

Наявність у діях обвинуваченої як об`єктивної сторони, так і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, стороною обвинувачення не доведено та спростовано зібраними по справі доказами, показами як свідків так і самої ОСОБА_4 .

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину не визнала та пояснила, що в той день вона водила хворого вихованця Снятинського дитячого будинку інтернату в лікарню. ОСОБА_6 вона залишила в безпеці під наглядом інших працівників Снятинського дитячого будинку інтернату. Передбачити якісь тяжкі наслідки для останнього, як і перебування його в небезпечному для життя стані вона не могла. Умислу на вчинення даного злочину у неї не було.

Допитавши обвинувачену, потерпілих, свідків, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази відповідно до ст.94 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд приходить до висновку, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, стороною обвинувачення у ході судового розгляду не доведені.

Одним з основних прав і свобод людини, встановлених Конституцією є презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України. Відповідно до вказаної статті в ній передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Сформульовані в цій статті положення ґрунтуються на принципі презумпції невинуватості людини, закріпленому ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винуватість не буде встановлено законним порядком шляхом гласного судового розгляду, при якому їй забезпечуються всі можливості для захисту.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченої, кваліфіковані за ч. 3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок психічного захворювання, що спричинило смерть останнього.

Проте в діянні обвинуваченої відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ч.3 ст.135 КК України, тому її слід визнати невинуватою та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_16 був заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 32553,00 грн. та моральної шкоди в сумі 200000,00 грн.

У разі виправдання обвинуваченого, зокрема з підстав відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Процесуальні витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Вирішуючи долю речових доказів суд керується ст. 100 КПК України.

Запобіжних заходів відносно обвинуваченої не обрано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 91, 92, 94, 100, 369-371, 373-374, 376 КПК України

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватою по пред`явленому їй обвинуваченню за ч.3 ст. 135 КК України, та виправдати за відсутності у її діяннях складу кримінального правопорушення.

Запобіжних заходів відносно ОСОБА_4 не обирати.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Згідно ст.100 КПК України речові докази, які долучено до справи зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати по залученню експертів віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду ОСОБА_1