УХВАЛА
справа №133/222/19
КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника неповнолітнього адвоката ОСОБА_4
законного представника неповнолітньої особи ОСОБА_5
представника служби у справах дітей ОСОБА_6
представника Козятинської ювенальної поліції ОСОБА_7
Окрім цього, 12.11.2018, близько 15 год. 00 хв., малолітній ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що власник домоволодіння в той час відсутній, прийшов до домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_3 . Підійшовши до будинку у зазначеному домоволодінні, ОСОБА_10 вийняв шибку з вікна, після чого через дане вікно проник до будинку. Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_10 , реалізовуючи свій умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з шафи у одній із кімнат будинку викрав грошові кошти в сумі 3000,00 гривень.
Після цього ОСОБА_10 разом з викраденим з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3000,00 гривень.
Окрім цього, 14.11.2018, близько 12 год. 00 хв., малолітній ОСОБА_10 разом з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, прийшли до домоволодіння ОСОБА_12 , що розташоване по АДРЕСА_4 . Підійшовши до будинку у зазначеному домоволодінні, переконавшись в тому, що власник відсутній, особа, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, кинула в вікно цеглу, від чого вікно розбилось. Після чого ОСОБА_10 проник через пошкоджене вікно всередину будинку та підійшов до вхідних дверей, відчинив їх та пустив особу, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, всередину. Перебуваючи всередині будинку ОСОБА_10 , разом з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, продовжуючи свої суспільно небезпечні діяння, направленні на таємне викрадення чужого майна, з столу у коридорі викрали музичну колонку «JBL» чорного кольору вартістю 2439,00 гривень, грошові кошти в сумі 1500,00 гривень та 115 доларів США, що, відповідно до курсу НБУ станом на 14.11.2018, становить 27,9 гривень за один долар США, на загальну суму 3210,6 гривень.
Після цього, ОСОБА_10 разом з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження, з викраденим з місця вчинення суспільно небезпечного діяння зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 7149,59 гривень.
Зазначені дії малолітнього ОСОБА_10 підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом та ч..3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинене повторно.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати до малолітнього ОСОБА_10 примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 5 ч.2 ст.105 КК України, а саме: направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, залишити без розгляду.
Захисник малолітнього ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала проти застосування до малолітнього ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, залишити без розгляду.
Законний представник малолітнього ОСОБА_10 - ОСОБА_5 не заперечувала проти застосування до свого малолітнього сина примусових заходів виховного характеру, у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, в звязку з тим, що вона не взмозі впливати на виховання своєї дитини та контролювати його поведінку.
Представник служби у справах дітей - ОСОБА_6 вважає за доцільне застосувати відносно малолітнього ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення.
Представник ювенальної поліції - ОСОБА_7 вважає за доцільне застосувати відносно малолітнього ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали, додані до клопотання, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про його задоволення, виходячи з наступного.
Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення суспільно-небезпечного діяння він не досяг віку кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.
На момент вчинення даного злочину малолітній ОСОБА_10 не є суб`єктом злочину, передбачених ч. 1 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки не досяг віку кримінальної відповідальності, а тому до нього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення.
Вирішуючи питання щодо застосування до малолітнього ОСОБА_10 конкретного виду із заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.
Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі, під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.
При вирішенні питання про застосування примусових мір виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_10 , суд враховує особу малолітнього, який характеризуються негативно за місцем проживання та навчання, неодноразово вчиняв суспільно небезпечні діяння, за що до нього неодноразово застосовувались заходи виховного характеру, у вигляді застереження та обмеження дозвілля, а також малолітній ОСОБА_10 вийшов з під контролю батьків, не піддається виховному впливу та може продовжувати вчиняти інші злочини, а тому до нього слід застосувати примусові заходи виховного характеру, що полягає у направленні його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення (п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише для неповнолітніх, які вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. До таких установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.
Оцінивши зібрані по даному кримінальному правопорушенню докази, суд вважає, що вину малолітнього ОСОБА_10 в скоєнні ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289 та. ч. 3 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне застосувати до малолітнього ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України.
Потерпілою ОСОБА_9 був поданий цивільний позов до законного представника наповнолітнього ОСОБА_10 - ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Оскільки ОСОБА_10 не досяг віку кримінальної відповідальності, внаслідок чого до нього направлено до суду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, і він не входить в коло осіб, передбачених ч. 1 ст. 128 КПК України, тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій про право звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст.284, 292, 301, 498-501, 392-395 КПК України,-
Застосувати до малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пиківець Козятинського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 6 класу Іванківецької СЗШ І-ІІ ступенів с. Іванківці Козятинського району Вінницької області, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди залишити без розгляду. Роз`яснити потерпілій її право звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди у порядку цивільного судочинства.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд Вінницької області.
Суддя підпис
Згідно з оригіналом.
суддя
секретар
Дата документу 07.05.2019