Ухвала
іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ
справа № 423/3069/18

провадження № 51-1003 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506, щодо нього,
в с т а н о в и в:
За вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орел Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само,
засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вчиненому за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 18 червня 2018 року близько 23:20 старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в приміщенні бліндажу, розташованому на взводному опорному пункті «Хмара» поблизу АДРЕСА_2 , під час сутички з військовослужбовцем цієї ж військової частини старшим солдатом ОСОБА_5 , будучи невдоволеним поведінкою останнього, діючи з раптово виниклим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, завдав обома кулаками не менше 3-х хаотичних ударів у праву та ліву скроневі ділянки голови і в шию ОСОБА_5 . Цими діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть від закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася крововиливом під оболонки головного мозку з подальшим набряком, набуханням головного мозку.

Луганський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2018 року вирок суду залишив без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК. Аргументуючи свою вимогу, скаржник зазначає, що суди всупереч ст. 65 вказаного Кодексу повною мірою не врахували всіх даних про його особу, наявності на його утриманні, окрім малолітнього сина, ще й дружини, проживання з ним матері, яка має тяжке захворювання, а також пом`якшуючої покарання обставини, а саме надання допомоги потерпілому після вчинення злочину. Наголошує, що вчиненню злочину передувала протиправна поведінка потерпілого.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, яке, на думку засудженого, є суворим, то суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК , покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Наведених норм права у цьому провадженні суд не порушив.
Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, котрий відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який є учасником бойових дій, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби та у побуті, має на утриманні малолітнього сина.
Обґрунтовано взято до уваги обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, та те, що не встановлено обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, поведінки засудженого після вчинення злочину, даних про особу винного, в тому числі і тих, про які зазначає засуджений у скарзі, обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують, суд призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК, навів у вироку підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнуто мети покарання.
Враховуючи конкретні обставини справи, суд касаційної інстанції вважає, що позитивні дані про особу ОСОБА_4 , достатньою мірою не впливають на суспільну небезпечність особи засудженого та істотно не знижують ступеня тяжкості вчиненого злочину і не дають підстав для призначення покарання із застосування ст. 69 КК.
Посилання засудженого ОСОБА_4 на те, що вчиненню злочину передувала протиправна поведінка потерпілого, який чинив йому опір як командиру в умовах воєнного стану, є безпідставними та спростовуються встановленими фактичними обставинами, викладеними у вироку.
Доводи про суворість призначеного покарання були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва