Дата документу 13.03.2019
Справа № 501/1695/17
У Х В А Л А
12 березня 2019 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області надійшло вказане вище клопотання.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 14 липня 2017 року до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що в листопад 2016 року ОСОБА_5 , якому ОСОБА_4 за допомогою свого зятя ОСОБА_6 довірив управляти своїм автомобілем «Hundai Sonata», номерний знак НОМЕР_1 , без згоди та довіреності ОСОБА_4 переоформив вказаний автомобіль на своє ім`я зі зміною номерного знака НОМЕР_2 , чим незаконно привласнив зазначений автомобіль .
25 липня 2017 року слідчим був направлений запит в порядку ч.2 ст.93 КПК України начальнику територіального сервісного центру №5150 Регіонального центру МВС в Одеській області щодо надання відомостей про власника транспортного засобу «Hundai Sonata», № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , підстав для його первинної реєстрації.
У відповідь на запит було повідомлено, що транспортний засіб «Hundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 03 серпня 2017 року зареєстрований на ОСОБА_5
20 лютого 2019 року слідчим повторно було направлено вищезазначений запит до сервісного центрую.
У відповідь на запит було повідомлено, що транспортний засіб «Hundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 22 лютого 2019 року зареєстрований на ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий вважає, що для встановлення істини по вищевказаному провадженню необхідно накласти арешт на автомобіль «Hundai Sonata», Vin № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , шляхом заборони для особи, у володінні якої перебуває вказаний автомобіль, розпоряджатися ним будь-яким чином та використовувати його.
Крім того просить визначити місцем зберігання вищезазначеного автомобіля арештмайданчик за адресою: Одеська область, смт.Овідіополь, вул.Одеська, 8.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання, інші учасники судового провадження заперечували проти його задоволення.
Слідчій суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.
Слідчим суддею також встановлено, що в даному кримінальному провадженні підозра про вчинення кримінального правопорушення не оголошувалася.
Слідчим суддею встановлено, що 30 жовтня 2013 року ОСОБА_5 під розписку дав задаток у виді грошових коштів ОСОБА_4 за те, що в подальшому буде здійснено на ОСОБА_5 переєстрація автомобіль «Hundai Sonata», Vin № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_4 , та деякий час здійснював подальшу передачу грошових коштів, як було зазначено в графіку розписки.
На підставі довідки-рахунку ПП «Алекс» Серія ААВ №620672 в сервісному центрі №5103 ВРЕР №3 29 серпня 2014 року було переєстровано зазначений автомобіль на ОСОБА_5 .
Згідно довідки регіонального сервісного центру в Одеській області №5150 станом на 20 лютого 2019 року «Hundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 22 лютого 2019 року зареєстрований на ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на «Hundai Sonata», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 22 лютого 2019 року зареєстрований на ОСОБА_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В частині другій статті 170 зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
В порушення п.1 ч.2 ст.171 КПК України в клопотанні не зазначено підстави, мета та обґрунтування необхідності арешту майна.
Таким чином, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні підозра про вчинення кримінального правопорушення не оголошувалася, майно, на яке слідчий просить накласти арешт перебуває у добросовісного набувача, підстав для накладення арешту не вбачається.
Крім того, слідчий суддя вважає, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , особою, яка на думку ОСОБА_4 , вчинила дане кримінальне правопорушення, склалися цивільно-правові відносини, які регулюються цивільно-правовими норами, і виниклий між ними цивільно-правовий спір не підлягає вирішенню в порядку кримінального провадження.
Згідно ст.190 КК України шахрайством визнається заволодіння чужим майном або права на придбання майна шляхом обману чи зловживання довірою.
Даний склад злочину передбачає наявність умислу на його вчинення у винної особи на час заволодіння чужим майном або права на придбання майна.
Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що на час отримання зазначеного автомобіль та передання за нього грошових коштів у ОСОБА_5 , або у будь яких інших осіб, які зазначені в матеріалах провадження, був наявний умисел на їх незаконне заволодіння даним транспортним засобом.
Керуючись ст.ст.98, 110, 131-132, 171-173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Копії ухвали надіслати (вручити) прокурору, слідчому, іншим зацікавленим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя