Справа № 192/1202/18
Провадження № 1-в/192/322/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Василівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2015 року за ч.2 ст.263, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70, на підставі ст.71 КК України остаточно призначене покарання за сукупністю вироків, повністю приєднано невідбуте покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2014 року та засуджений до 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, штрафу 1700 гривень. Кожен вирок виконується окремо,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_3 ,

Початок строку: 16.10.2014 року

Кінець строку: 11.03.2020 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 вернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що він відбув більше 2/3 частини строку покарання, порушень режиму утримання не допустив, працює, має два заохочення, має матір похилого віку, яка має певні захворювання, а також він після звільнення буде працевлаштованим. В судовому засіданні просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Представник адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 04 червня 2015 року, працевлаштований старшим днювальним відділення СПС, до праці ставиться задовільно.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, виконує роботи з благоустрою установи під контролем, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», бере участь у роботі самодіяльних організацій (а.с.11).

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має два заохочення, застосовані до нього 01 листопада 2017 року та 23 квітня 2018 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. З період з червня 2015 року по листопад 2017 року заохочений не був (а.с.11).

Проте суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і працює, а наявні заохочення застосовані до нього не носять систематичного характеру та застосовані не за весь період відбування покарання.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується задовільно, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», бере участь у роботі самодіяльних організацій, проте до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, виконує роботи з благоустрою установи під контролем. Свою вину у вчиненому злочині визнав.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_3 в 2005 та 2013 роках звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини в період не знятої та не погашеної судимості.

В судовому засіданні пояснив, що причиною вчинення злочинів після умовно-дострокового звільнення був незадовільний фінансовий стан, помилковість життєвих поглядів.

Комісією установи СВК № 21 в квітні 2018 року було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

Суд вважає, що за останні чотири місяці з моменту висновку адміністрації установи виконання покарань про те, що ОСОБА_3 не став на шлях виправлення, поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб стати підставою для умовно-дострокового звільнення. Наявність у засудженого хворої матері не може бути підставою для його умовно- дострокового звільнення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність заохочень не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1