1Справа № 335/712/17 1-кп/335/62/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, питання доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування за ухвалою слідчого судді від 23 листопада 2016 р. обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено до 11 серпня 2018 р. включно.
Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого, встановлений ухвалою суду, спливає, однак судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує значного часу для розгляду, з огляду на що судом в порядку ст. 331 КПК України поставлене на обговорення учасників процесу питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Процесуальний прокурор у судовому засіданні просила продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились, крім того, продовжує існувати ризик впливу на потерпілого, який неодноразово повідомляв про надходження погроз від обвинуваченого.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали думку процесуального прокурора та наполягали на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку тримання під вартою, захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подано заперечення щодо продовження строку тримання під вартою, в якому посилався на те, що лише тяжкість інкримінованого злочину не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях «Зенцов та інші проти Російської Федерації», «Мамедов проти Росії» та ін. Крім того, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не є обґрунтованими. Постанова про розшук обвинуваченого на стадії досудового розслідування виносилася із грубими порушеннями вимог КПК України, до оголошення в розшук ОСОБА_6 повідомлення про підозру не вручалось, а виклики до слідчого були направлені ОСОБА_6 із спливом строку та після встановлення його місцезнаходження. Судом при постановленні ухвали від 13.06.2018 не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та на враховано, що ОСОБА_6 не прибув до слідчого з причин перебування на лікуванні у відділенні нейрохірургії КУ «ЗОКЛ» ЗОР. Не можливість оскарження постанови слідчого про розшук на підготовчому засіданні пов`язана із тим, що підготовче судове засідання було призначено на 20 січня 2017 р., а досудове розслідування завершене 17 січня 2017 р., що унеможливлювало якісну підготовку до свого захисту. Потерпілим не надано доказів фактів впливу на нього. Ризик у вигляді перешкоди іншим чином кримінальному провадження не є обґрунтованим та порушує принцип правової визначеності. Крім того, судом не проаналізовані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тривалість строку перебування під вартою, позитивної характеристики обвинуваченого, наявність освіти, відсутність судимостей тощо. Просив змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації обвинуваченого.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з частиною 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш мяких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
З урахуванням положень ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Тому, вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому, а також клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.

Так, при вирішенні даних питань суд враховує: тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, яке скоєне проти життя та здоров`я особи, та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, ступінь відповідальності, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 є особою працездатного віку, за станом здоров`я скарг не має, за сімейним станом не одружений, на утриманні дітей або непрацездатних осіб не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку лікаря-нарколога або психіатра не перебуває. В судовому засіданні було встановлено, що офіційно ОСОБА_6 безпосередньо до затримання не був працевлаштований, займався наданням послуг таксі, під час чого йому і інкримінується вчинення суспільно-небезпечного діяння. Даних про розмір його доходу суду не надано. В цей же час, потерпілим заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні на значну суму, який наразі судом по суті не розглянуто.

У судовому засіданні прокурором доведено обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , він зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, який підтвердив факт тиску та погроз з боку обвинуваченого та інших осіб, які діють в його інтересах, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді взяття під варту, на даному етапі провадження у кримінальному провадженні не зменшилась. Нових даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надійшло, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення. Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.

Як свідчить Реєстр матеріалів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 оголошувався у розшук, що підтверджує наявність щодо нього ризику переховування.
При цьому, суд вважає непереконливими посилання захисника ОСОБА_7 на безпідставність оголошення ОСОБА_6 в розшук на стадії досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про розшук не була оскаржена обвинуваченим та його захисником, зокрема, на стадії підготовчого судового засідання у справі. На цю обставину також було звернуто увагу сторони захисту в попередній ухвалі суду про продовження строку тримання під вартою, проте, захисник на обґрунтування своїх заперечень послався на неможливість якісної підготовки ОСОБА_6 до захисту на стадії підготовчого засідання, оскільки досудове розслідування було завершене 17 січня 2017 р., а підготовче судове засідання проведено 20 січня 2017 р.
Суд звертає увагу, що строки призначення підготовчого судового засідання чітко регламентовані ч. 1 ст. 314 КПК України, за якою таке призначення здійснюється судом не пізніше п`яти днів з дня надходження обвинувального акта.
Крім того, на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 залучався захисник, який отримав копію обвинувального акта 17 січня 2017 р., а тому мав час і можливість підготувати відповідні скарги до суду для їх заявлення на стадії підготовчого судового засідання. Сам ОСОБА_6 відмовився від отримання обвинувального акта у момент його вручення слідчим.
Можливість оскарження дій та рішень слідчого на стадії судового розгляду чинним КПК України не передбачена.
З аналогічних підстав судом не можуть бути взяті до уваги доводи захисника у частині порушення слідчим порядку вручення повідомлень про виклик ОСОБА_6 до відділення поліції, оскільки ці дії слідчого також не були оскаржені стороною захисту у встановленому КПК України порядку.
Заперечення захисника ОСОБА_7 в цілому зводяться до не погодження із висновками та мотивами суду, висловленими у попередніх процесуальних рішеннях, що може здійснюватися виключно в апеляційній скарзі на вирок суду за наслідками розгляду справи (ч. 2 ст. 392 КПК України).
Крім того, захисник ОСОБА_7 в обґрунтування заперечень щодо продовження строку тримання під вартою посилається на не врахування судом показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що не узгоджується із приписами ч. 4 ст. 95 КПК України, якими визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Також, оцінка доказів, досліджених в процесі розгляду кримінального провадження, може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.
З урахуванням показань потерпілого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні продовжує існувати ризик впливу на нього, оскільки будучі попередженим про кримінальну відповідальність, потерпілий стверджував про погрози з боку осіб, які діють в інтересах обвинуваченого. При цьому, суд вважає непереконливими посилання захисника на те, що потерпілий не надав суду жодних доказів таких обставин, оскільки зазначені події не входять до предмету доказування безпосередньо в даному кримінальному провадженні, яке розглядається саме відносно ОСОБА_6 в межах висунутого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України.

Розглянути кримінальне провадження до спливу строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, неможливо, оскільки судове слідство триває, та у даному кримінальному провадженні обрано повний порядок дослідження доказів.
Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи у національних судових органах Європейський Суд з прав людини виробив у своїй практиці кілька взаємопов`язаних критеріїв: складність справи; поведінка заявника; поведінка судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника. Довга тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, якщо сама справа є складною як з фактичного, так і з правового боку.

У даному випадку дане кримінальне провадження здійснюється щодо тяжкого злочину, що обумовлює необхідність повного та всебічного дослідження обставин справи, за час розгляду судом було допитано значну кількість свідків, вивчено письмові та речові докази, допитано потерпілого, вирішені клопотання учасників процесу. В цей же час, слід звернути увагу й на ту обставину, що обвинувачений постійно змінює захисників та залучає нових, що обумовлює необхідність надання додаткового часу стороні захисту для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, вирішення значної кількості клопотань захисників, що також впливає на тривалість розгляду справи.
Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що посилання захисника на практику Європейського Суду з прав людини зроблені в контексті вирішення питання про обрання, а не про продовження строку дії запобіжного заходу.
З урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_6 на більш м`який, зокрема, домашній арешт, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.
До того ж обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не було встановлено.
Судом враховується також думка потерпілого, який наполягав на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому.

На даний час продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 повністю відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час розгляду даного питання.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого та вважає за неможливе застосування більш м`якогозапобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, а підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий відсутні, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України залишити без змін та продовжити строком на 60 (шістдесят) діб з 24 липня 2018 року до 21 вересня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 24 липня 2018 р.

Повний текст ухвали оголошено 24 липня 2018 р. о 16:50 год.

Суддя ОСОБА_1