Дата документу Справа № 310/4807/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/4807/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/811/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянська Запорізької області, громадянин України, не працюючий, маючий спеціальну середню освіту, не одружений, який має на утриманні малолітню дитину, не військовозобов`язаний, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 23 березня 2001 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 215-3 КК України до 6 місяців позбавлення волі;
2) 15 серпня 2001 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскація 1/2 майна;
3) 7 липня 2003 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
4) 21 липня 2005 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 393, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі;
5) 12 травня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднане покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2005 року та остаточно призначене покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 6 грудня 2011 року умовно-достроково на 1 місяць 13 діб;
6) 16 грудня 2014 року Бердянським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
7) 6 липня 2015 року Бердянським міськрайонним судом за ч. 2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2016 року, вирок Бердянського міськрайонного суду від 6 липня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Бердянського міськрайонного суду від 3 лютого 2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання вироку Бердянського міськрайонного суду від 16 грудня 2014 року остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 6 березня 2017 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та засуджений до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено ОСОБА_7 з-під варти.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин.
23 червня 2017 року приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись біля огородженої території будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, через незачинену хвіртку огорожі проник на територію будинку, де у подальшому, перебуваючи на території подвір`я зазначеного домоволодіння, через незачинені вхідні двері проник у приміщення будинку, де зі спальної кімнати таємно намагався викрасти ноутбук «Samsung NP 300 E5C-SOPRV», вартістю 4000 гривень, мобільний телефон «Lenovo A1010», вартістю 1500 гривень, з сім-картою мобільного оператора «Vodafone UA» та картою пам`яті на 16 Гб, які для потерпілої ОСОБА_10 матеріальної цінності не становлять.
В процесі підготовки вищезазначеного майна для подальшого його таємного викрадення, ОСОБА_7 був помічений малолітнім ОСОБА_11 , який увійшов до приміщення кімнати, де на той час перебував ОСОБА_7 , який припинивши злочинні дії та усвідомлюючи неповноту здійснення своїх дій і необхідність їх продовження для доведення злочину до кінця, реально розуміючи, що він не зможе розпорядитись вказаним майном, вийшов з будинку та у подальшому перебуваючи на подвір`ї будинку, був помічений потерпілою ОСОБА_10 .
Таким чином ОСОБА_7 не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був виявлений на місці вчинення злочину, чим міг завдати потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5500 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом недостатньо враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, рецидив злочину та висновки органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства та інших осіб.
Крім того, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, оскільки останній вину визнав частково лише у викраденні ноутбуку.
До того ж, судом було необґрунтовано враховано ОСОБА_7 активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки він під час досудового розслідування та майже під час всіх судових засідань вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнавав, і лише в останньому судовому засіданні, після з`ясування, що його вина повністю доведена стороною обвинувачення, частково визнав свою вину.
Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та примирення з потерпілою як обставини, що пом`якшують покарання, визнав рецидив злочину обставиною, що обтяжує покарання, взяв до уваги на те, що ОСОБА_7 добровільно відмовився від закінчення злочину, думку потерпілої, яка просила пом`якшити йому покарання, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.
Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення корисливих злочинів проти власності, звільнявся умовно-достроково, а також неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі в останній раз 6 березня 2017 року по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, та 23 червня 2017 року вчинив злочин проти власності, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 посередньо характеризується за місцем свого проживання, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, а його малолітньому сину, який має статус дитини, що позбавлена батьківського піклування, вже було призначено опікуна.
Разом з тим, матеріали кримінального провадження, які перевірені під час апеляційного розгляду, свідчать, що позиція ОСОБА_7 та його відношення до пред`явленого обвинувачення не є стабільними та незмінними.
Так, на стадії досудового розслідування обвинувачений свою вину не визнавав, заперечував факт того, що намагався вчинити крадіжку, поєднану з проникненням у житло, під час судового засідання 13 вересня 2017 року свою вину не визнав повністю, проте, під час судового засідання 27 грудня 2017 року, обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, що свідчить про його намагання пом`якшити собі покарання при постановленні обвинувального вироку.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що він вчинив умисний корисливий тяжкий злочини, раніше неодноразово був засуджений за вчинення тяжких, в тому числі корисливих злочинів, він звільнявся від відбування призначеного покарання умовно-достроково, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив новий злочин менш, ніж через чотири місяці після звільнення з місць позбавлення волі.
Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів і вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, однак вважає, що покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року задовольнити частково.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.
Зарахувати у строк покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 23 червня 2017 року по 27 грудня 2017 року включно.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4