АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №001261 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.01.2003 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 70 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі;
- 26.12.2006 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 10.02.2011 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 395, ст. 70 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі;
- 08.07.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, 22.01.2018 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року,

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1227/2018 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, 02 лютого 2018 року приблизно о 20 год. 50 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи в ресторані швидкого харчування «Макдональдс», який знаходиться по вул. Софіївська, 1 в м. Києві, звернув свою увагу на громадянку ОСОБА_10 та вважаючи, що в останньої можуть знаходитись цінні речі, у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 02 лютого 2018 року приблизно о 20 год. 55 хв., перебуваючи в ресторані швидкого харчування «Макдональдс», який знаходиться по вул. Софіївська, 1 в м. Києві, скориставшись тим, що ОСОБА_12 не звертає на нього увагу, а також тим, що за його діями ніхто не спостерігає, своєю рукою проник до правої кишені куртки потерпілої, звідки таємно, повторно викрав приватне майно ОСОБА_13 , а саме: мобільний телефон «Iphone X», білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта №12-4/350 від 26.02.2018 року, становить 26 971,12 гривень, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , вартістю 50 гривень, на рахунку були грошові кошти в сумі 150 гривень, телефон знаходився в чохлі темно-фіолетового кольору, вартістю 500 гривень.
А всього, ОСОБА_7 таємно, повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_14 , на загальну суму 27 671,12 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що призначене судом ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки він свою вину визнав, щиросердно розкаявся, завдана потерпілій шкода відшкодована, а також ОСОБА_7 має наслідки від перенесеного туберкульозу.

Крім того, суд не надав належної оцінки тому факту, що судовий розгляд справи проводився у скороченому провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочинувнаслідок його суворості, просить пом`якшити йому міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, враховуючи його особу, а саме те, що він співпрацював з органами досудового розслідування, щиро розкаявся та має незадовільний стан здоров`я, та наявність таких пом`якшувальних обставин, як щире каяття, визнання вини, відшкодування шкоди потерпілій, його незадовільний стан здоров`я, та скоєння злочину зі збігу тяжких сімейних обставин, що є додатковою пом`якшувальною обставиною, відсутність обтяжуючих обставин, суд може пом`якшити йому міру покарання, застосувавши ст. 69 КК України, тим самим надавши йому змогу стати на шлях виправлення та надавати безпосередню допомогу своїй матері похилого віку, яка проживає разом з ним та безпосередньо потребує його допомоги.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, а також заперечення прокурора проти їх задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як вважає колегія суддів, цих вимог закону, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, а також дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, негативно характеризується за місцем відбування покарання, не одружений, не працює, має постійне місце проживання, де проживає з матір`ю, яка потребує його допомоги, стан здоров`я ОСОБА_7 , а також те, що завдана потерпілій шкода відшкодована, його щире каяття, як обставину, що пом`якшує його покарання, і відсутність обставин, що його обтяжують, а отже, обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, тобто в межах, наближених до мінімальної межі, санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянтів про суворість призначеного ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

При цьому, вимоги сторони захисту щодо врахування ряду обставин, а саме того, що ОСОБА_7 визнав свою вину та щиросердно розкаявся, завдана потерпілій шкода відшкодована, а також, що ОСОБА_7 має наслідки від перенесеного туберкульозу, як підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання, не можуть бути задоволені, оскільки ці обставини не лише були в повній мірі враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, але й вони не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та давали б підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства чи пом`якшення призначеного йому судом покарання, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, та те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі злочину та знову вчинив корисливий злочин, за який він засуджений цим вироком, через десять днів після звільнення з місць позбавлення волі.
Колегія суддів вважає надуманими твердження захисника про ненадання судом належної оцінки тому факту, що судовий розгляд справи проводився у скороченому провадженні, оскільки останнє, як складова ставлення обвинуваченого до інкримінованого йому злочину - визнання вини та щиросердне розкаювання, були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Також не має підстав вважати, що ОСОБА_7 вчинив злочин відносно ОСОБА_16 внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, оскільки таких не приведено ні в апеляційній скарзі, не вказав на такі ОСОБА_7 і при апеляційному розгляді, а його посилання в апеляційному суді на потребу у коштах, у зв`язку з хворобою його матері, не лише не підтверджені жодними даними, але й є непереконливими, оскільки, за поясненнями ОСОБА_7 , звільнившись з місць позбавлення волі, він одразу приїхав до міста Києва, де неофіційно працевлаштувався на будівництво, отримував заробітну плату та мав власні грошові кошти, що, за наявності до того бажання, давало йому можливість надавати допомогу своїй матері.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого не наведено.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3