Справа № 487/3167/18
Провадження № 1-кс/487/1513/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2018 року Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001890 від 23.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24.05.2018 року слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки КАМАЗ д/н НОМЕР_1 , червоного кольору, 1989 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 20.08.2011 року, ключ до даного автомобіля, який знаходиться на зберіганні на майданчику за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, котрий належить ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_2 від 20.08.2011 року, а також вантаж металобрухту, який знаходиться в кузові вищевказаного автомобілю та залишити даний автомобіль з вантажем на зберіганні на майданчику, розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

Підставою для внесення клопотання слідчий зазначив те, що вище зазначений автомобіль був використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив про задоволення клопотання.

Власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що є власником автомобіля КАМАЗ. Йому завантажили металобрухт, вдали накладні та він повіз його до місця призначення.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що слідчим не надані докази підроблення накладної. Тоді як ТОВ «МЕГА-МЕТ» підтвердило законність володіння металобрухтом. Також пояснив, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 170, 167 КПК України.

Вислухавши пояснення прокурора, власника майна, представника власника майна, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001890 за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, яке було розпочато за відомостями про те, що 23.05.2018 р. по вул. Біла, 44 в м. Миколаєві під час огляду документів на вантаж металобрухту, який перебував у кузові автомобіля КАМАЗ д/н НОМЕР_1 водієм ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було пред`явлено товарно-транспортну накладну з ознаками підроблення.

В клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що під час огляду автомобіля виявлено у кузові вантаж, а саме металобрухт. Водій вказаного автомобіля на прохання співробітників поліції пред`явив товарно-транспортну накладну № 112019 від 23.05.2018 із ознаками підроблення, а саме у даному документі відсутні дані про пункт призначення та розвантаження автомобіля, про тонаж, на місці відтиску печатки вказані дані керівника про дозвіл відпуску товару ОСОБА_7 , що не відповідає відомостям зазначеним у безкоштовному запиті Міністерства юстиції України щодо кінцевого бенефіціарного власника, керівника та підписантів. не надано жодних документів, що б підтверджували або спростовували власника вантажу та особи підпис та дані якої містяться на відтиску печатки. В подальшому вказаний автомобіль було вилучено в ході огляду місця події від 24.05.2018 року та поміщено на зберігання на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України) та за наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, прокурором в судовому засіданні не доведено необхідність арешту автомобілю марки КАМАЗ д/н НОМЕР_1 , червоного кольору, 1989 року випуску, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 20.08.2011 року, ключ до даного автомобіля, вантажу металобрухту, який знаходиться в кузові вищевказаного автомобілю, які були тимчасово вилучені в ході огляду місця події.

Дане клопотання обґрунтовано формально та не містить підстави і конкретну мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу накладення арешту, а також відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. У клопотанні не зазначеного про наявність жодного ризику, що передбачений абзацом 2 частини 1 ст. 170 КПК України і вказував би на необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Не доведено прокурором і в судовому засіданні існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Прокурор не давав суду будь-яких вагомих даних, що без вилучення зазначеного вище майна та досить тривалого за часом обмеження власника майна в здійсненні свого такого права, неможливо отримати інформацію про наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження за ч.4 ст.358 КК України та підлягають встановленню.

Слідчий суддя вважає, що існує можливість без накладення арешту на вище вказане майно провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Також, зазначений автомобіль не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (використання завідомо підробленого документу), оскільки предметом злочину є офіційні документи.

Таким чином, правових підстав для арешту майна, що знаходиться в транспортному засобі так само і самого транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію та ключів до даного автомобіля слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи відсутність достатніх правових підстав для арешту, наслідки арешту майна для його власника та інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності, яке завдає суттєвих матеріальних втрат для його власника, завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст. ст. 131,132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001890 від 23.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1