У Х В А Л А

16 серпня 2018 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло клопотання слідчого Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна.

22 грудня 2010 року під час провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК України, їй оголошено постанову про накладення арешту на майно від 18 грудня 2010 року.

Після оголошення обвинуваченій ОСОБА_5 постанови про накладення арешту на майно, остання, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на відчудження майна, на яке накладено арешт, з метою уникнення покарання у виді конфіскації майна, вчинила дії спрямовані на відчуження майна, а саме 23 грудня 2010 року надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_6 , яка надавало йому право представляти її інтереси в цивільних справах, під час яких вирішувалось питання про відчуження майна, на яке накладено арешт.

В подальшому, 08 лютого 2011 року, ОСОБА_6 , діючи на підставі вищезгаданої довіреності, від імені та в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 приймав участь в ході слухання цивільної справи 2-2005/2001 в якості представника відповідача ОСОБА_5 , в результаті чого рішенням Рівненського міського суду від 08 лютого 2011 року, задоволено позов ОСОБА_7 (дочки ОСОБА_5 ) щодо визнання права власності за нею на приміщення магазину ритуальних послуг загальною площею 334,9 квадратних метрів, що за адресою АДРЕСА_1 , який до вказаного рішення суду належав на правах приватної власності обвинуваченій ОСОБА_5 , і на який було накладено арешт 18 грудня 2010 року.

11 квітня 2011 року ОСОБА_6 приймав участь в ході слухання цивільної справи № 2-3385/11 в якості представника відповідача ОСОБА_5 , в результаті чого рішенням Рівненського міського суду від 11 квітня 2011 року, задоволено позов ОСОБА_8 щодо визнання права власності за ним на виробниче приміщення загальною площею 559,1 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , яке до вказаного рішення суду належало на правах приватної власності обвинуваченій ОСОБА_5 , і на яке було накладено арешт 18 грудня 2010 року.

Вироком Рівненського міського суду від 25.06.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2014 ОСОБА_5 засуджена до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією майна, яке є її власністю.

Разом з тим, покарання у виді конфіскації майна не виконано у зв`язку із злочинними діями ОСОБА_9 .

Згідно із Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно на даний час виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_2 належать на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Досудовим слідством встановлено, що виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , відповідає критеріям, викладеним у ст.98 КПК України, зокрема, воно є об`єктом кримінально протиправних дій та наданий час спірним нерухомим майном. Окрім того, не накладення арешту та не встановлення заборони розпоряджання вказаними нежитловими приміщеннями може призвести до їх перетворення або відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника.

З метою збереження речових доказів та уникнення конфліктних ситуацій навколо спірного майна, враховуючи сукупність наявних підстав вважати, що зазначені нежитлові приміщення відповідають критеріям, встановленим ст.98 КПК України, необхідно накласти на них арешт та застосувати заборону розпоряджання ними, тому слідчий просить клопотання задовольнити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що у проваджені Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059 від 10.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Вироком Рівненського міського суду від 25.06.2013, залишеним без змін ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.10.2014. ОСОБА_5 засуджена до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією майна, яке є її власністю.

Разом з тим, покарання у виді конфіскації майна не виконано.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно на даний час виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_2 належать на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Накладення арешту на вищевказане майно, яке є речовими доказами необхідне, оскільки виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом кримінально протиправних дій та наданий час спірним нерухомим майном. Окрім того, не накладення арешту та не встановлення заборони розпоряджання вказаними нежитловими приміщеннями може призвести до їх перетворення або відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника. Крім того, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як убачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою забезпечення арешту майна є збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Враховуючи те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження (арешт майна) з забороною розпоряджатися ним може привести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 388 КК України, а тому з метою досягнення дієвості вищевказаного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно, до прийняття процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на виробниче приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною здійснювати реєстрацію, перереєстрацію вказаного об`єкту нерухомості та здійснювати будь-які дії щодо розпорядження виробничим приміщенням за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, будинок, 36 до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів до Апеляційного суду Рівненської області.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1