У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

16.08.2018 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Зі змісту клопотання і додатків до нього вбачається, що 24.02.2017 року слідчим суддею Деснянського районного суду м. Києва за клопотанням слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві накладено арешт на транспортний засіб Ауді 100 д/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , у рамках кримінального провадження № 0002134 від 22.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Оскільки з моменту накладення арешту пройшов тривалий час, а слідчі дії у даному кримінальному провадженню органом досудового розслідування фактично не проводяться, тим самим позбавляючи ОСОБА_4 права на користування своїм майном, заявниця просить скасувати арешт, накладений на автомобіль Ауді 100, а також арешт свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу; зобов`язати слідчого ОСОБА_5 повернути їй автомобіль Ауді 100 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , повністю підтримав скаргу, просив її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Неявка слідчого не перешкоджає розгляду даного клопотання по суті.

Вислухавши думку адвоката, вивчивши письмові матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 21.02.2017 року приблизно о 18 годині 20 хвилин по вул. Братиславській, 52-Б у м. Києві виявлено автомобіль марки Ауді 100, д/н НОМЕР_1 , в ході огляду якого виявлено ознаки заміни кустарним шляхом номеру кузова, у зв`язку з чим вказаний автомобіль було вилучено.

22.02.2017 року автомобіль Ауді 100, власником якого є ОСОБА_4 , визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні задоволено; накладено арешт на транспортний засіб Ауді 100 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , заборонено відчуження, розпорядження та користування ним.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Крім того, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) ЄСПл зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16.10.2008 року).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, тривалість досудового розслідування, під час якого ОСОБА_4 позбавляється можливості користуватися своїм майном, не проведення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні, відсутність будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а саме слід частково скасувати арешт на майно у частині заборони користування ОСОБА_4 належним їй автомобілем та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, зобов`язавши слідчого повернути ОСОБА_4 у користування автомобіль Ауді 100 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 171, 173, 174, 223, 303, 305-307, 309, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Частково скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року, а саме у частині заборони користування ОСОБА_4 належним їй автомобілем марки Ауді 100 д/н НОМЕР_1 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 134 від 22.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України залишити без змін.

Зобов`язати слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користування належний їй автомобіль марки Ауді 100 д/н НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Ауді 100 серії НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1