АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3086/16-к Номер провадження 11-кп/786/846/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м.Полтава від 21.07.2017 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Надєжда Диканського району Полтавської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 31.03.2017 року Київським районним судом м.Полтава за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів у вигляді 7 років позбавлення волі. Вказано, що вирок Київського районного суду м.Полтава від 31.03.2017 року щодо ОСОБА_8 підлягає самостійному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації 16 410, 27 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 .
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 25.07.2015 року, близько 01.00 год., внаслідок сварки, що виникла між ним та потерпілим ОСОБА_10 через висловлене на адресу обвинуваченого зауваження з приводу демонстрування останнім нацистської символіки, біля будинку № 24/37 по вул. Шевченка в м.Полтава, наніс потерпілому удари ногами в область голови, в тому числі і шляхом «наступання» зверху, від чого потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню тяжкості з розвитком післятравматичного субарахноідального крововиливу та пневмоцефалії; закритого перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа та постравматичного розриву передньої стінки правого зовнішнього слухового проходу, гемосинуситу: перелому тіла нижньої щелепи зліва; саден шкіри, гематом та забійно-рваних ран м`яких тканин обличчя з субкон`юнктивальним крововиливом правого ока.
На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме: застосування закону, який не підлягав застосуванню, та виключити вказівку про призначення покарання в порядку ч.4 ст.70 КК України.

При цьому вказав, що оскільки ОСОБА_8 був засуджений вироком Київського районного суду м.Полтава за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, а за оспорюваним вироком покарання належить відбувати реально, застосування принципів, передбачених ст.70 КК України, не допускається. Тому суд безпідставно послався у вироку на ч.4 ст.70 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд судом першої інстанції. Вказав, що судом було неповно з`ясовано обставини кримінального провадження, оскільки безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про повторний допит ряду свідків та судово-медичного експерта.

Зазначає, що тілесні ушкодження потерпілому було спричинено не лише діями обвинуваченого, а й умисними ударами групи осіб, деякі з яких мають статус свідків у даному кримінальному провадженні.

Водночас, повідомлення про підозру та обвинувальний акт обвинуваченому слідчим вручено не було, як і не було надано стороні захисту для ознайомлення постанову про призначення експертизи та сам висновок судово-медичного експерта №441, чим порушено право на захист.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Всупереч твердженню захисника, судовий розгляд проведено повно та всебічно, суд дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази, перевірив усі обставини, що можуть мати значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку, належним чином мотивований та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах. Кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України є правильною.

Факт виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим на території парку по вул.Гоголя, 20 в м.Полтава та нанесення обвинуваченим потерпілому перших кількох ударів ніким із учасників провадження не оспорюється.

При цьому місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 наносив потерпілому тілесні ушкодження і під час продовження конфлікту, коли він разом з іншими особами наздогнали ОСОБА_10 біля будинку №20/37 по вул.Шевченка в м.Полтава.

Так, потерпілий ОСОБА_10 під час розгляду провадження в суді першої інстанції показав, що йому побої наносила група осіб. Хто конкретно куди наносив удари, він не бачив, однак стверджує, що серед цієї групи був і обвинувачений.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказали, що під час продовження конфлікту, коли потерпілий вже знаходився в лежачому положенні на землі, саме ОСОБА_8 наніс йому не менше чотирьох ударів ногою зверху в область голови.

Такі ж обставини потерпілий та зазначені свідки повідомили під час проведення слідчих експериментів.

Підстав не довіряти показанням потерпілого та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які є послідовними та логічними, узгоджуються між собою та з показаннями інших свідків, а також підтверджуються протоколами впізнання, слідчих експериментів і висновками експертиз, колегія суддів не вбачає.

Кількість та локалізація нанесених обвинуваченим побоїв та сила, з якою вони були спричинені, свідчать про умисел ОСОБА_8 на спричинення саме тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1762 від 15.12.2015 отримані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі лише у своїй сукупності.

Місцевий суд у відповідності до положень ст.337 КПК України провів судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тому доводи захисника про незаконність вироку, оскільки побої потерпілому, крім ОСОБА_8 , наносили також і інші особи, є необгрунтованими. Можлива причетність до побиття потерпілого також інших осіб, обвинувачення яким у даному провадженні не пред`являлось, не виключають вини самого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, в тому числі з огляду на те, що лише вся сукупність нанесених потерпілому ушкоджень в область голови спричинила тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, винуватість обвинуваченого у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому є повністю доведеною, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, є правильним.

Безпідставні й твердження захисника про те, що ОСОБА_8 не було вручено повідомлення про підозру та обвинувальний акт, оскільки у вказаних документах зазначено ім`я ОСОБА_13 , а ім`я обвинуваченого за паспортом ОСОБА_13 .

Як встановлено під час апеляційного розгляду, повідомлення про підозру у вчиненні злочину та обвинувальний акт вручено особисто обвинуваченому, саме він розписався про отримання вказаних документів. Ніким із учасників провадження не оспорюється, що саме ОСОБА_8 був на місці вчинення злочину, наносив удари потерпілому, у зв`язку з чим ОСОБА_8 було оголошено підозру, вручено обвинувальний акт та в подальшому засуджено.

Імена ОСОБА_13 і ОСОБА_13 по суті є різними формами одного імені. Написання у вищезгаданих документах імені особи, що притягається до кримінальної відповідальності, ОСОБА_13 замість ОСОБА_13 колегія суддів розцінює як описку, яка не впливає на зміст зазначених процесуальних документів в цілому.

Що стосується доводів захисника про недопустимість висновку додаткової судово-медичної експертизи №441 від 21.03.2016, оскільки експертиза та постанова про її призначення не відкривались стороні захисту, то і ці доводи є необгрунтованими, виходячи з такого.

Матеріали досудового розслідування, в тому числі постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи, були відкриті учасникам провадження після закінчення досудового розслідування, і дана обставина ніким не оспорюється. Сам висновок експерта був наданий прокурором під час судового розгляду з дотриманням вимог ст.290 КПК України, досліджений судом і ніхто про недопустимість цього доказу в суді першої інстанції не заявляв. Експертиза проведена уповноваженою особою, на підставі постанови слідчого, повністю узгоджується з висновком судово-медичної експертизи № 1762 від 15.12.2015 і підстави для визнання її недопустимим доказом відсутні.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, що перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, судом не допущено, і підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, є слушними доводи прокурора про зайве посилання суду у вироку на ч.4 ст.70 КК України.

Так, судом вірно визначено самостійне виконання даного вироку, за яким ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, та вироку Київського районного суду м.Полтава від 31.03.2017, за яким ОСОБА_8 було звільнено від відбування покарання з випробуванням. Тобто судом покарання за сукупністю злочинів не призначалось, а тому посилання у вироку на ч.4 ст.70 КК України є помилковим і підлягає виключенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Октябрського районного суду м.Полтава від 21.07.2017 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити із вироку вказівку про призначення покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів та вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання, обраного судом першої інстанції, а саме за ч.1 ст.121 КК України на сім років позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м.Полтава від 31.03.2017 виконувати самостійно.

В іншій частині залишити вирок без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4