Ухвала
Іменем України
10 вересня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-8275 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2018 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 115 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року ОСОБА_4 засуджено:
- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2018 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 08 травня 2016 року, приблизно о 04.00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, у дворі будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , діючи з метою убивства, наніс останньому ножем множинні удари в передню частину тулуба, в район грудей, живота та інші частини тіла, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження від яких той помер.
Після цього, на допомогу потерпілому ОСОБА_6 підбіг ОСОБА_7 , якому ОСОБА_4 наніс не менше 4 ударів ножем у передню частину тулуба, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах засуджений і захисник, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій, просять судові рішення змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. Зазначають, що при призначенні покарання ОСОБА_4 судом не достатньо враховано те, що засуджений визнав вину, щиро розкаявся, вживає заходів по відшкодування заподіяної злочином шкоди.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційних скаргах не оспорюється.

Доводи касаційних скарг засудженого та захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні засудженому покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд урахував ступінь тяжкості злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким, дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілим шкоду.
Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючою обставиною вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання не в максимальних межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 115 КК України, а також визначив остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, визначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, суд не порушив вимог статей 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість у касаційних скаргах засудженого та його захисника не наведено, не вбачає таких підстав і колегія суддів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляціях засудженого та захисника, аналогічних доводам їх касаційних скарг, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості,з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг засудженого та захисника і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2018 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3