УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/12784/18

Провадження №: 1-кс/755/4679/18

"03" вересня 2018 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся з даною скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання від ОСОБА_4 під час допиту повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст. 214 КПК України.

Також автор скарги порушує питання про поновлення строку оскарження визначеного ст. 304 КПК України на вказану бездіяльність, з огляду на його пропуск з поважних причин.

Позиція сторін

У судовому засіданні особа, яка подала скаргу її підтримала, просила задовольнити з наведених у ній передумов.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

Встановлені обставини

28.07.2015 старшим слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві, майором міліції ОСОБА_5 , був допитаний ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом допиту потерпілого (протоколу допиту від 28.07.2015 року у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР № 0011283 від 28.07.2015).

Під час проведення зазначеного допиту, ОСОБА_4 повідомив слідчому ОСОБА_5 , що відносно нього, були скоєні злочини (викрадення людини - ОСОБА_4 та його утримання протягом більш ніж 5 місяців у невстановленому місці; незаконне заволодіння паспортом громадянина України - ОСОБА_4 ), а також скоєний злочин у відношенні його майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого, ОСОБА_4 позбавлений можливості проживати та вільно користуватись його квартирою.

З огляду на що, слідчий суддя погоджується з доводами особи, яка подала скаргу, що в зазначеному протоколі допиту від 28.07.2015 зафіксовано, що ОСОБА_4 звернувся саме до Дніпровського РУ міста Києва з метою не тільки відновлення викраденого у нього паспорту, а й з метою повернення його квартири, якої він лишився після його викрадення невідомими особами, а тому дійсно, таке звернення передбачало відкриття кримінального провадження з метою перевірки обставин повідомлених ОСОБА_4 встановлення обставин, які стали причиною позбавлення ОСОБА_4 його квартири та надання правової кваліфікації діям невідомих осіб, що здійснюється, виключно в межах досудового розслідування.

Зазначені протиправні дії невстановлених осіб щодо його майна - квартири, містятьознаки злочинів передбачених ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України.Враховуючи те, що ОСОБА_4 з грудня 2014 року (орієнтовна дата викрадення ОСОБА_4 ) протиправно позбавлений можливості проживати у власній квартирі, ОСОБА_4 фактично є людиною, яка не має місця проживання та змушена жити де прийдеться, по теперішній час.

Після 28.07.2015 (дата проведення старшим слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві, майором міліції ОСОБА_5 , допиту ОСОБА_4 в якості потерпілого) ОСОБА_4 не був викликаний до органу досудового розслідування в межах розслідування злочину передбаченого ст.358 та ч. 4 ст. 190 КК України,а тому для встановлення факту внесення або не внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення (злочини) передбачені ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, адвокатом ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , 27.06.2018 начальнику слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві було подано клопотання в порядку ст. 220 КПК України, в якому він просив повідомити чи були за результатом допиту ОСОБА_4 , який проводився 28.07.2015 року, внесені слідчим до СРДР відомості про злочин проти власності ОСОБА_4 , а саме, його квартири та, якщо по зазначеному факту було відкрито кримінальне провадження, просив надати відповідний витяг з ЄРДР або інформацію про номер такого кримінального провадження, прізвища та ім`я, по-батькові слідчого, який уповноважений на здійснення досудового слідства, а вразі відсутності факту внесення відповідної інформації до ЄРДР та не здійснення досудового розслідування обставин, які стали відомі слідчому під час допиту ОСОБА_4 28.07.2015 стосовно його квартири, просив терміново внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

05 липня 2018 року особою, яка подала скаргу, була отримана відповідь заступника начальника - начальника слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 на зазначене клопотання у якій зазначено, що слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції ГУ НП в місті Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011285. Також, вказано, що це кримінальне провадження за Дніпровським управлінням поліції ГУ Національної поліції в м. Києві не рахується та було передано до Київської місцевої прокуратури № 4 для визначення територіальної підслідності за Деснянським УП ГУ Національної поліції в м. Києві.

Після отримання зазначеної відповіді, особою, яка подала скаргу, 13.07.2018 року було подано аналогічне клопотання начальнику слідчого відділу Деснянського УП ГУНП у м. Києві.

Пізніше, в канцелярії Деснянського УП ГУНП у м. Києві, особою, яка подала скрагу отримана відповідь старшого слідчого Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 від 19.07.2018 в якій вказано, що подане ним клопотання приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0008029 від 11.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України. Також, зазначено, що 28.07.2015 року нею особисто потерпілий ОСОБА_4 не допитувався, а в матеріалах кримінального провадження знаходиться допит його в якості потерпілого слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0011285 від 28.07.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, яке на даний час приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0008029 від 11.07.2015 року.

Враховуючи відсутність конкретної відповіді в отриманих листах заступника начальника - начальника слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 та старшого слідчого Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 щодо наявності або відсутності кримінального провадження за ознаками злочину передбаченого ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, особою, яка подала скаргу, 17.08.2018 було подано до Головного управління Національної поліції у місті Києві адвокатський запит про надання інформації про наявність або відсутність в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про кримінальні провадження, в яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого або заявника, окрім кримінального провадження № 000802).

23 серпня 2018 року в канцелярії Головного управління Національної поліції у місті Києві, особою, яка подала скаргу була отримана відповідь від 22.08.2018 року на адвокатський запит. Як зазначено у відповіді Головного управління Національної поліції у місті Києві, згідно даних інформаційного порталу Національної поліції У країни та Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_4 визнаний потерпілим лише у кримінальному проваджені № 0008029 від 11.07.2015 року за ч. 1 ст. 145 КК України за фактом незаконного викрадення та позбавлення волі ОСОБА_4 , а також у кримінальному провадженні № 0011285 від 28.07.2015 року за ч. 3 ст. 357 КК України за фактом незаконного заволодіння паспортом ОСОБА_4 .

Враховуючи отриману інформацію на адвокатський запит та відповіді органів досудового розслідування Дніпровського та Деснянського районів м. Києва, слідчий суддя уважає за можливе погодитися з доводами заявника в частині того, що після проведення допиту ОСОБА_4 старшим слідчим слідчого відділу Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві, майором міліції ОСОБА_5 , останнім, не було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом наступних 24 години після отримання інформації про злочин за фактом заволодіння його квартири.

Вірними є міркування автора звернення і про те, що такі, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про дії невстановлених осіб, які мають ознакизлочину передбаченого ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, внаслідок яких ОСОБА_4 фактично бувпозбавлений права користуватись та розпоряджатись своїм майном - квартирою, повинен був внести саме старший слідчий ОСОБА_8 , оскільки, дійсно, саме ним був проведений допит ОСОБА_4 під час якого, останній повідомив слідчому ОСОБА_9 про злочин відносно його майна.

Дані про унесення відомостей щодо обставин відображених у зверненні до ЄРДР, на час розгляду скарги слідчим суддю, не установлені.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Щодо питання поновлення строку оскарження.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тож, слідчий суддя проаналізувавши клопотання особи, що подала скаргу про поновлення строку оскарження визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України, виходячи з положень ч. 1 ст. 117 даного Кодексу, вважає за необхідне його задовольнити та поновити строк оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Щодо скарги по суті

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Також, слідчий суддя ураховує те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дискредаційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому унесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.

Адже, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції, шляхом виходу за її межі дискредаційних повноважень.

Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію, і все.

Адже, на етапі прийняття та унесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У даному випадкувстановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР унесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.

Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарженнявчинити дії передбачені ст. 214 КПК України, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдино ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.

Запропонований особою, яка подала скаргу спосіб захисту порушених прав не кореспондується з нормами ст.ст. 40, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений.

Також, ураховуючи положення ст.ст. 2, 7, 534 КПК України слідчий суддя уважає за доречне направити до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві копію протоколу допиту від 28.07.2015 під час якого власне здійснено такий допит.

З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України, постановив:

клопотання про поновлення строку для подання скарги визначеного ст. 304 КПК України задовольнити та поновити даний строк.

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу (слідчого) Дніпровського УП ГУНП в м. Києві вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за повідомленням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо факту заволодіння його майном, за адресою: АДРЕСА_2 , здійсненим ним 28.07.2015 року безпосередньо у СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві під час його допиту слідчим ОСОБА_5 у період часу з 19:00 год. до 19:20 год. у якості потерпілого у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0011283 від 28.07.2015 за фактами незаконного викрадення та позбавлення волі ОСОБА_4 , а також незаконного заволодіння паспортом.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Копію протоколу допиту від 28.07.2015 направити до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: ОСОБА_1