Справа № 638/1261/15-к
Провадження № 1-р/638/45/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
Суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань(№27)» про роз`яснення порядку виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2018 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, має середню освіту, не одружений, дітей не має, не працює, інвалідності не має, відсутнє місце реєстрації, до арешту фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.02.2005 р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,

- 26.03.2010 р. Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, в порядку ст.409 КПК України вирок змінено 19.06.2012 р. Московським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.1 ст.304 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі (21.01.2014 року звільнений за відбуттям строку покарання із СІЗО),

- 30.10.2014 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України - з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Руставі (Грузія), громадянин Грузії, має середню освіту, одружений, дітей не має, інвалідності не має, ФОП (реєстрація: Московський район м.Харкова), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до арешту фактично проживав: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.06.2018 року було засуджено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст.187 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 09.12.2014 року по дату вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з резолютивною частиною вироку міра запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_8 залишена у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні звертається увага, що згідно заліку зазначеному у вироці ( з 09.12.2014 року по 26.06.2018 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) засуджений підлягає звільненню за відбуттям покарання 23.07.2018 року.

Учасники судового провадження у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, у відповідності до частини 2 статті 380 КПК України, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що підстави для роз`яснення порядку виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2018 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що необхідність у роз`ясненні судового рішення виникає у разі його нечіткості, неясності та незрозумілості для осіб, щодо яких воно постановлене, а також для тих осіб, яким належить його виконувати. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, при цьому не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

Частиною першою ст.539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

По тексту вироку від 26.06.2018 року, вирішуючи питання про визначення покарання обвинуваченим, суд врахував характер, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, тяжкість скоєного обвинуваченими кримінального правопорушення, роль кожного під час скоєння злочину, дані, що характеризують їх особи, обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання, наявність матеріальних претензій до обвинувачених за скоєння злочину з боку потерпілого ОСОБА_10 .

Обставиною, відповідно ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 є добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.

Відповідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , судом не встановлено.

З огляду на викладене суд вважає за можливе призначити обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України.

Суд вважає, що виправлення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 не можливе без ізоляції від суспільства.

В силу ст. 59 КК України суд застосовує до обвинувачених додаткове покарання у вигляді конфіскації майна що належить їм на праві власності.

В силу ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_9 суд до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року.

Строк покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_12 колегія суддів відраховує з моменту фактичного затримання з 09 грудня 2014 року в порядку ст. 209 КПК України. Саме 09.12.2014 року з останніми проводилися слідчі дії, а саме: проводилися їх впізнання потерпілим ОСОБА_10 . Незважаючи на відсутність протоколів затримання обвинувачених в порядку ст. 208 КПК України, колегія суддів, керуючись нормами ст. 209 КПК України відраховує останнім строк покарання з 09.12.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кримінального Кодексу України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі і на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На підставі вимог Закону України від 26.11.2015 року, який набув чинності 24.12.2015 року «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 року втратив чинність з 21.06.2017 року, частину п`яту ст. 72 Кримінального Кодексу України викладено в наступній редакції:

« зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі…».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. За змістом зазначеної норми строк попереднього ув`язнення триває до набрання вироком законної сили.

Відповідно до висновку щодо правозастосування, який міститься у Постанові Верховного Суду України від 13 березня 2018 року в справі №440/853/17 у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального кодексу України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, яким погіршуватиметься становище цієї особи.

Так, частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIIІ передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. За вказаною нормою у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIIІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частина 5 статті 72 Кримінального кодексу України викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені права та свободи людини і громадянина мають своє відображення у положеннях статті 5 Кримінального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях наголошує, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. Зазначені положення дають змогу говорити про межі зворотної дії закону про кримінальну відповідність у часі. Межами дії закону про кримінальну відповідність у часі визнаються початковий та кінцевий моменти певного проміжку часу вчинення злочину, протягом якого мають місце кримінально-правові відносини в результаті дії того самого закону про кримінальну відповідальність (Рішення КСУ від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандату, Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі).

Кримінально-правові відносини це специфічний вид суспільних відносин, які виникають між державою і особою у зв`язку із вчиненням останньою кримінального правопорушення. Вони виникають з моменту вчинення особою злочину і закінчуються в момент набуття обвинувальним вироком законної сили. Попереднє ув`язнення, в свою чергу, є складовою частиною кримінально-правових відносин.

Отже, із урахуванням наведеного Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIIІ є таким, що іншим чином погіршує становище особи, а тому не може розповсюджуватися на кримінально-правові відносини, які виникли до набрання ним чинності, навіть за умови, якщо вони ще існують на момент набуття ним чинності.

У відповідності з матеріалами кримінального провадження строк попереднього ув`язнення обвинувачених становить: 1) дата затримання ОСОБА_9 : 09.12.2014 року, ОСОБА_11 : 09.12.2014 року; дата ухвалення вироку: 26.06.2018 року.

Судом було вказано на відповідну норму права, згідно якої повинно застосуватись правило зарахування строку попереднього ув`язнення, що визначено в ч. 5 ст. 72 КК України, а тому вимоги даного клопотання слід вважати безпідставними, у зв`язку з чим вирок суду від 22 червня 2018 року не підлягає роз`ясненню, оскільки дане судове рішення є зрозумілим, логічно вибудованим, ясним та таким, що не містить будь-яких двозначних тверджень, що викликають труднощі його розуміння, зазначені у ньому формулювання та посилання є доступними для сприйняття, дохідливими та такими, що не припускають варіантності свого тлумачення.

В той же час, слід звернути увагу органу виконання вироку на обов`язковість висновків зроблених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі № 180/746/16-к (пр. № 51-576км18), оскільки відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, вирок за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а тому підлягає виконанню у відповідності до Розділу VІІІ КПК України.

Таким чином правові підстави для роз`яснення цього судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.380, 539 КПК України,

ухвалив:
У задоволенні клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» про роз`яснення порядку виконання вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.06.2018 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2