УХВАЛА
Іменем України

08 жовтня 2018 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася слідча із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,9 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 11599,81 грн., реєстраційний номер майна 9421987.

В обґрунтування клопотання зазначила, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000145 від 12.06.2018 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу №347-к від 16.12.2010, ОСОБА_4 , з 16.12.2010 призначено на посаду директора Малинського міського центру зайнятості та присвоєно 11 ранг державного службовця. Відповідно до наказу №1-к від 02.01.2013 ОСОБА_4 , директору Малинського міського центру зайнятості присвоєно черговий 10 ранг державного службовця.

Будучи службовою особою, ОСОБА_4 використовуючи своє службове становище в супереч інтересам служби, діючи умисно, вчинила службове підроблення шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, використала завідомо підроблені документи та привласнила чуже майно шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

01.10.2018 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора ОСОБА_6 , складено та вручено ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на вказане майно підозрюваної слідча у клопотанні вказала на те, що арешт на майно необхідно накласти з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

В судове засідання слідча не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання повідомлена телефонограмою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності -також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст.170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктом 4 ч. 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

У клопотанні слідчий зазначає, що внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень Житомирському обласному центру зайнятості, як розпоряднику бюджетних коштів завдано матеріального збитку в сумі 42585 грн.

Разом з тим, слідча просить накласти арешт на квартиру підозрюваної за адресою: АДРЕСА_1 , однак належних доказів щодо ринкової вартості квартири на день розгляду клопотання та наявності обґрунтованого розміру цивільного позову слідчим не надано, що виключає можливість встановити співрозмірність накладення арешту з розміром шкоди за відсутності цивільного позову.

Так, арешт майна допускається, якщо буде доведено обґрунтованість підозри у вчинені кримінального правопорушення, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Частиною 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що слідчим не доведено необхідності накладення арешту на нерухоме майно підозрюваної, не доведено наявності ризиків, передбачених абз.2 ч. 1 ст. 170 КПК України, з урахуванням норм п.п.2-6 ч. 2 ст. 173 КПК України приходжу до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.100, 117, 131, 132, 170-172 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1