Справа № 638/3981/18
Провадження № 1-кп/638/835/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:
секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000234 від 14.01.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ, Луганської області, громадянина України, із середньою освітою, холостого, який має на утриманні дитину ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованого, раніше судимого 31.08.2017 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 190, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців, який звільнився 03.10.2017 року по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 (з`йомна квартира) ,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Верхня Дуванка, Сватівського району, Луганської області, не одруженого, із середньою освітою, який має на утриманні сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який до затримання фактично проживав в АДРЕСА_4 (з`йомна квартира), раніше неодноразово судимого: 18.08.2011 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 72 КК України у вигляді арешту на строк 5 місяців 22 дні; 29.08.2012 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки; 09.12.2014 року Кремінським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки; 14.01.2016 року Кремінським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців з конфіскацією майна, звільненого за відбуттям строку покарання 28.12.2017 року,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Лисичанська, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , офіційно не працевлаштованого, який зареєстровананий за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , раніше неодноразово судимого , останній раз за вироком Московського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України ,із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України- на строк до 2 років 6 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
Установила:
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
Відподвідно до ухвал слідчих суддів відносно вказаних осіб брано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено відповідними ухвалами суду на підставі ст. 331 КПК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на 60 днів , оскільки вважає, що ті ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу, в даний час продовжують існувати. Клопотання обгрунтовано наступним:
Обвинувачені обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, великий термін покарання, який загрожує вказаним особам у разі визнання їх вини та ухвалення обвинувального вироку може спровокувати останніх переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Особи не мають постійного місця проживання на території м. Харкова та Харківської області, раніше неодноразово були засуджені за вчинення тяжких злочинів, щог свдчить про те, що можуть продовжити вчиняти інші злочини.
Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання та вважає , що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_9 не заперчував протии задоволення клопотання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 поклався на позицію свого підзахисного.
Обвинувачений ОСОБА_11 не заперерчував протии задоволення клопотання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 поклалась на думку свого підзахисного.
Вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного.
Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд також оцінює сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме беручі до уваги те, що ОСОБА_10 , будучи раніше неодноразово засудженим та маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187,КК України, вчинив особливо тяжкий злочин проти власності, повторно. ОСОБА_9 раніше засуджений 31.08.2017 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 190, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців, що свідчить про схильність ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до скоєння злочинів, можливість вчинення останніми інших злочинів та продовження своєї злочинної діяльності. Крім того, відповідно до п.п. 2, 4, 5 ч.1 ст.178 КПК України слід враховувати, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не мають зареєстрованого місця проживання на території м. Харкова та Харківської області, не мають офіційного місця роботи або навчання, а також законних джерел існування, та вчинивши зокрема особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, санкція яко передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, тому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть покинути територію Харківської області або територію України, й переховуватись від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_11 , будучи раніше неодноразово засудженим та маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та вчинив особливо тяжкий злочин проти власності, що свідчить про його схильність до скоєння злочинів, можливість вчинення останнім інших злочинів та продовження своєї злочинної діяльності. Крім того, він не має зареєстрованого місця проживання на території м. Харкова та Харківської області, не має офіційного місця роботи або навчання, а також законних джерел існування.
При цьому слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , у разі визнання їх винними, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багатоепізодійна злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених , тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися, тому клопотання про зміну запобіжного заходу на інший не пов`язаний з позбавленням волі, задоволенню не підлягає.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинувачених під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики , які виправдовують тримання особи під вартою.
При цьому колегія звертає увагу на те, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченим під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені чинним КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані слідчими суддями при обранні запобіжного заходу, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у кримінальних правопорушеннях, у вчинені яких підозрюються, враховуючи, що дії обвинувачених за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого кримінального правопорушення, продовжують існувати і на теперішній час, достатніх підстав для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 314-316, 331 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 20 вересня 2018 року, тобто до 18 листопада 2018 року .
Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 20 вересня 2018 року, тобто до 18 листопада 2018 року .
Прожовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 20 вересня 2018 року, тобто до 18 листопада 2018 року .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3