Справа № 487/2293/17
Провадження № 1-кп/487/593/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі колегії

Головуючого судді: ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000862 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст..ст.187 ч.4, 122 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ:

До суду з апеляційного суду Миколаївської області, згідно ухвали суду від 04.07.2018 року, надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст..ст.187 ч.4, 121 ч.2 КК України.

За положеннями ст..2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до змісту ст. 283, ч. 2 п. 3, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є остаточним процесуальним документом досудового слідства в якому викладається суть і підстави обвинувачення, визначається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ст.291 ч.2 КПК України.

З аналізу положень ст. 291 КПК України слідує, що обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 ч.1 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, не конкретно викладене обвинувачення в обвинувальному акті, з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України, є порушенням права обвинуваченого на захист.
Згідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Згідно до обвинувального акту 03.03.2017 року близько 02-00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 , знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , при цьому у нього виник злочинний корисливий умисел направлений на розбійний напад, спрямований на заволодіння майном, поєднаний з проникненням у вказаний будинок та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , незаконно проник через паркан до приміщення вказаного будинку, де спав потерпілий ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілого, ОСОБА_6 викрав майно, а саме ноутбук марки «НР» вартість 7000 грн. та мобільний телефон марки «S-TELL» вартістю 400 грн., яке відніс своєму знайомому ОСОБА_9 , який мешкає по АДРЕСА_2 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 повернувся до вказаного будинку, підійшов до сплячого на дивані ОСОБА_8 , схопив його за горло та з метою віднайти кошти та інші коштовності, почав наносити удари в область обличчя. Після цього між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла бійка, в ході якої вони перейшли до приміщення кухні, де обвинувачений взяв зі столу пляшку та наніс один удар в області потилиці ОСОБА_8 , в результаті чого пляшка розбилась на фрагменти. Верхній фрагмент пляшки залишився у руці ОСОБА_6 , яким він в подальшому наніс удар у ногу потерпілому.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 почав наносити чисельні удари в області голови потерпілого, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження.

Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_6 взяв з кімнати належний ОСОБА_8 , телевізор «LG 21 FS20 LX», вартістю 1000 грн., де в подальшому був затриманий працівниками правоохоронних органів.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в умовах ЛШМД м.Миколаєва.

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст..187 ч.4 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за ст..121 ч.2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, при викладі фактичних обставин щодо вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ст.ст.187 ч.4, 121 ч.2 КК України, органом досудового слідства не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, а саме щодо форми вини та наслідків вчинення злочинів.

Так слідчим зазначено дії ОСОБА_6 щодо нанесення ударів потерпілому, без зазначення їх наслідків, як у вигляді тілесних ушкоджень так і смерті, а також психічного ставлення обвинуваченого до вказаних наслідків, що у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією (суб`єктивну та об`єктивну сторону злочинів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду

кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що виключає можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі ст. 314 ч.3 п.3 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 терміну заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів. Крім того, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, посилаючись на те, що судовий розгляд не розпочався, особу обвинуваченого, який має не зняту та непогашену судимість за скоєння аналогічного корисного злочину проти власності, не має постійного місця проживання, соціально сталих зв`язків, не має постійного місця роботи і законного джерела доходу, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, що унеможливлює їх застосування до ОСОБА_6 .
Обвинувачений та його захисник проти задоволення вказаного клопотання заперечували, посилаючись на недоведеність прокурором на даний час наявності ризиків передбачених статтею 177 КПК України, які слугують підставою щодо продовження строків тримання ОСОБА_6 під вартою. Та просили змінити запобіжний захід на більш м`який - цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст..331 ч.2 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2018 року обвинуваченому було подовжено захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою до 25.06.2018 року.

Дослідивши матеріали обвинувального акту, суд приходить до висновку, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст..177 ч.1 п.п.1,3,5 КПК України, а саме: той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи, що у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину передбаченого ст..187 ч.4 КК України, йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, з метою його уникнення, може переховуватися від суду. Крім того, оскільки розгляд справи в суді ще не розпочато ОСОБА_6 може незаконно вплинути на потерпілу та свідків по кримінальному провадженню, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
При вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються у їх сукупності та обґрунтованість підстав для продовження запобіжного заходу, а саме: обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень (злочинів). Особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів) через два місяці після звільнення з місць позбавлення волі. Постійного місця проживання не має, тобто не має соціально сталих зв`язків, не має постійного місця роботи і законного джерела доходу.
При цьому суд приймає до уваги, що тяжкість обвинувачення у сукупності з вищезазначеними даними щодо особи обвинуваченого, може бути прийнята за підставу тримання під вартою на початковій стадії судового розгляду, що узгоджується з сталою практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Цеєлєвський проти Польщі» від 04.05.2006 року та «Бєлозьоров проти Росії» від 15.10.2015 року
З урахуванням встановленого суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам передбаченим ст..177 ч.1 п.п.1,3,5 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, при цьому, вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування у відношенні нього вказаного виду запобіжного заходу, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.
На підставі викладеного, керуючись ст..314 ч.3 п.3, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000862 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст..ст.121 ч.2, 187 ч.4 КК України - повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . залишити попередньо обраною тримання під вартою, подовжити строк дії запобіжного заходу до 26.10.2018 року включно.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвалу, в частині повернення обвинувального акту, може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва, протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3