Справа № 303/601/18
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.09.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :

ОСОБА_1 ( головуючої),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 ,

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , учениця 9-го класу Червенівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Мукачівського району,

визнана винуватою за ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання 80 годин громадських робіт.

На підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України ОСОБА_7 звільнена від призначеного покарання та застосовано до неї примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 строком на один рік.

Речовий доказ мобільний телефон марки "Umidigi" моделі London, що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_9 - повернуто потерпілій.

Неповнолітня ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що 14 січня 2018 року близько 14 год. шляхом вільного доступу увійшла на територію дворогосподарства АДРЕСА_2 та із сходинок будинку таємно викрала мобільний телефон марки "Umidigi" моделі London, належний потерпілій ОСОБА_9 , завдавши потерпілій матеріальної шкоди на суму 1530 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким відповідно до ч.1, ч.2 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання та застосувати до неї примусовий захід виховного характеру у виді застереження. Свої доводи обгрунтовує тим, що суд всупереч вимог закону призначив обвинуваченій покарання застосовуючи положення ст. 105 КК України. Крім того, вважає, що суд також не врахував роз`яснення ППВСУ № 7 " Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру " від 15.05.2006, згідно якої передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, що їх замінюють допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою та що матір обвинуваченої ОСОБА_8 , крім неї, виховує самостійно ще 5-ро дітей, тому вважає, що забезпечити постійний контроль за поведінкою обвинуваченої їй буде вкрай складно. Крім того, вважає, що суд не вказав про відомості, які б позитивно характеризували ОСОБА_8 та свідчили про те, що остання здатна забезпечити позитивний вплив на доньку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів, заявлених в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюється, як і іншими учасниками судового розгляду, тому апеляційний суд переглядає вирок відповідно до положень ст. 404 КПК України щодо призначеної міри покарання.

Як встановлено, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила злочин невеликої тяжкості у віці 15 років, суд правильно, з дотриманням ч.2 ст. 314-1 КПК України дав доручення про складення досудової доповіді та яку ним враховано під час ухвалення вироку. Вирішуючи питання про те, чи слід призначати обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд першої інстанції у своїх висновках правильно вказав, що така не потребує застосування покарання з урахуванням щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування завданого збитку, та вважав за необхідне застосувати примусові заходи виховного характеру з передачею неповнолітньої під нагляд матері, яка на його думку, має реальну можливість забезпечити позитивний вплив на її виховання та здійснювати постійний контроль за її поведінкою.

Разом з тим, всупереч ч.1 ст. 105 КК України та всупереч свого висновку, суд у резолютивній частині вказав на призначення обвинуваченій покарання, чим фактично допустив неправильне застосування норм матеріального закону. Частиною першою статті 105 КК України визначено, що неповнолітній , який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Оскільки суд першої інстанції дійшовши висновку про відсутність підстав для призначення покарання, у резолютивній частині вказав про його призначення, що не узгоджується з висновками суду викладених у мотивувальній частині вироку з його резолютивною частиною, тому вирок суду у відповідності до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає частковому скасуванню, а саме в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді 80 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок підлягає залишенню без зміни.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано застосував примусові заходи виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_7 , керуючись п.3 ч.2 ст. 105 КК України, тобто передав під нагляд матері ОСОБА_8 , як найбільш дієвий захід виховного характеру щодо неповнолітньої.

Водночас, апеляційний суд відхиляє доводи прокурора про те, що матір неповнолітньої не здатна здійснювати належний нагляд за донькою, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та виховує своїх дітей, у сім`ї існують міцні стосунки ( а.с. 22, 26-27). Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про протилежне. Те, що сім`я потребує матеріального покращення не можна розцінювати як обставину, з-за якої матір неповнолітньої не виконуватиме заходів виховного характеру щодо неповнолітньої обвинувачнеої доньки.

Таким чином апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання у виді громадських робіт строком 80 годин громадських робіт - скасувати, в решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: