Справа №592/9135/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/431/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», -

ВСТАНОВИЛА:

19 січня 2018 року до Ковпаківського районного суду м. Суми із клопотанням про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» звернувся ОСОБА_8 , засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

08 лютого 2018 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_8 було відмовлено, оскільки той визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, на час набрання Законом України «Про амністію у 2016 році» чинності він не відбув половини призначеного йому покарання та він має судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, а тому, на переконання суду, відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 не може бути звільнений від відбування призначеного йому покарання.

Вважаючи таку ухвалу суду не справедливою засуджений ОСОБА_8 оскаржив її в апеляційному порядку та просив колегію суддів її переглянути, оскільки сумнівається у її законності так як вона винесена тим же суддею ОСОБА_1 , який відносно нього виносив рішення про обрання запобіжного заходу, а в послідуючому ухвалював відносно нього і обвинувальний вирок за яким він відбуває покарання.

Заслухавши суддю доповідача, щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на їх підтримку, які просили скасувати оскаржуване рішення суду, постановити нове яким задовольнити вимоги клопотання засудженого про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечив, просив оскаржуване рішення суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення з призначенням покарання у виді 7 років позбавлення волі (а.с. 157 т.2).

09 січня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області вказаний вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання було змінено та пом`якшено покарання до 5 років позбавлення волі (а.с. 215 т.2).

19 січня 2018 року до Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_8 із клопотанням про звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с. 226 т.2), однак у задоволенні його клопотання ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року йому було відмовлено зокрема з тих підстав, що той визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, на час набрання Законом України «Про амністію у 2016 році» чинності він не відбув половини призначеного йому покарання та він має судимості за вчинення умисних тяжких злочинів (а.с. 247 т.2).

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають зокрема особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.

Також, відповідно до ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають зазначені в ст. 1 цього Закону особи, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Згідно п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

В ході апеляційного розгляду справи колегією суддів було встановлено те, що ОСОБА_8 засуджений та відбуває покарання за вчинення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України злочину. Відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів та за своїм характером вчинений умисно. Вказане суперечить ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Крім цього, відповідно до винесеного відносно ОСОБА_8 вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2017 року, строк відбуття призначеного йому покарання визначено рахувати з 07 вересня 2017 року, в цей же день (07 вересня 2017 року) набрав чинності і Закон України «Про амністію у 2016 році».

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_8 навіть з врахуванням зарахованого йому, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк покарання періоду попереднього ув`язнення з 29.12.2016 року по 09.01.2018 року, на час набрання вказаним законом чинності, не відбув половини призначеного йому строку покарання, як того вимагає ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», що теж унеможливлює його звільнення.

Також, колегія суддів звертає увагу і на попередні судимості ОСОБА_8 , який неодноразово вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, які за своєю тяжкістю та характером є такими, що вчинені ним умисно та відносяться до категорії тяжких злочинів. Дані обставини теж, відповідно до п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії» виступають підставою для відмови у задоволенні його клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі амністії.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки той визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, на час набрання Законом України «Про амністію у 2016 році» чинності він не відбув половини призначеного йому покарання та він має судимості за вчинення умисних тяжких злочинів.

Щодо викладених в апеляційній скарзі тверджень засудженого про упередженість судді ОСОБА_1 , так як він розглядав клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу та в подальшому виносив вирок за яким він відбуває покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_9 відносно ОСОБА_8 обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, період його дії був з 27.09.2016 року по 29.10.2016 року (а.с. 8 т.1).

Після спрямування обвинувального акту відносно ОСОБА_8 до суду прокурор звернувся із клопотанням про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2016 року ОСОБА_1 у задоволенні клопотання прокурору було відмовлено.

В подальшому, ОСОБА_8 до суду не з`являвся, суд був вимушений виносити ухвалу про його примусовий привід (а.с. 75 т.1), а згодом і ухвалу про оголошення його в розшук та зупинення провадження у справі (а.с. 116 т.1).

Після вказаних подій, суддею ОСОБА_1 було задоволено клопотання прокурора та 29.12.2016 року відносно ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалами від 17.02.2017 року, 12.04.2017 року, 06.06.2017 року та 02.08.2017 року продовжувався (а.с. 161, 207 т.1, а.с. 82, 123 т.2).

07 вересня 2017 року суддею Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_10 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 дійсно було винесено обвинувальний вирок, яким його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 7 років позбавлення волі (а.с. 157 т.2).

Тобто, суддя ОСОБА_1 вирішував питання про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжні заходи в ході безпосереднього судового розгляду, а не на стадії досудового розслідування.

Враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 76 КПК України, яка наводить вичерпний перелік підстав недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає підстав для визнання доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 обґрунтованими.

Порушень матеріального та процесуального права допущених суддею під час розгляду клопотання ОСОБА_8 про звільнення його від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році», апеляційним судом не встановлено.

Прийняте рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», у зв`язку з чим вимоги його апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4