УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 187/622/16-к

Провадження № 51-4612ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року.
встановив:
За вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 14 461, 12 грн та 20 000 грн відповідно. Стягнуто з ОСОБА_4 1 100, 50 грн у рахунок відшкодування судових витрат на проведення трасологічної експертизи та судовий збір у розмірі 551, 20 грн.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 02 березня 2017 року змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 : виключив із резолютивної частини вироку місцевого суду вказівку про стягнення з ОСОБА_4 судового збору в розмірі 551, 20 грн. У решті цей вирок залишено без змін.
Не погоджуючись із постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
Як на поважні причини пропуску строку засуджений посилається на те, що він не міг оскаржити постановлені щодо нього судові рішення, оскільки відбував покарання у Жовтоводській виправній колонії № 26, а після звільнення він звертався зі скаргою, однак у зв`язку з тим, що вона була неправильно оформлена, її було йому повернуто.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк із дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити розгляд кримінальних проваджень упродовж розумного строку.
Це правило надає сторонам кримінального провадження достатньо часу для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи й окреслити власну правову позицію.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК. Частиною 4 вказаної норми процесуального закону визначено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, що не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Згідно з відомостями, наданими працівником Петриківського районного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_4 на момент проголошення ухвали апеляційного суду під вартою не перебував лише 12 квітня 2017 року він був взятий під варту. Таким чином, строк на касаційне оскарження судових рішень для нього почав відраховуватися з 02 березня 2017 року, а останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого було 05 червня 2017 року. Крім того, згідно з доданою до касаційної скарги довідкою про звільнення ОСОБА_4 відбув покарання і був звільнений 12 жовтня 2017 року.
Однак засуджений звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою лише 20 квітня 2018 року (відповідно до його підпису на касаційній скарзі), тобто майже через 9 місяців після закінчення тримісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені у касаційній скарзі доводи засудженого про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не визнає поважними, оскільки ОСОБА_4 не обґрунтував, як перелічені ним причини позбавили його можливості раніше подати касаційну скаргу з урахуванням того, що засуджений звернувся до касаційного суду більше ніж через 9 місяців після закінчення визначеного законом строку на касаційне оскарження. Крім того, засуджений не зазначив, що перешкоджало йому звернутися до центру з надання безоплатної правової допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» для допомоги в поданні касаційної скарги.
Інших причин пропуску строку, які б Верховний Суд міг би визнати поважними, у своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не навів.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку на касаційне оскарження вироку Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути останньому.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3