Постанова
іменем України
24 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 316/1559/16-к
провадження № 51-692км17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001394 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чутового Чутівського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК на 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Також вирішено питання щодо речових доказів та частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 32 173,09 грн та 280 000 грн моральної шкоди.
За ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року вказаний вирок змінено в частині вирішення долі речового доказу автомобіля марки «Opel Omega», ухвалено звернути вказаний автомобіль на реалізацію в рахунок відшкодування цивільних позовів. Також відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 13 березня по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно із вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп`яніння 27 серпня 2016 року близько 8:50, керуючи автомобілем «Opel Omega», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у районі буд. № 10 на вул. Набережній в м. Енергодарі, Запорізької області, здійснив маневр праворуч на вул. Лісову, де у зустрічному напрямку буд. № 15 по тротуару, ліворуч від проїзної частини вул. Лісової, рухалась пішохід ОСОБА_9 , та у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, порушенням координації дій, викликаними вживанням алкогольних напоїв, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вліво, внаслідок чого допустив занос керованого ним автомобіля з виїздом на тротуар, де вчинив наїзд на вказаного пішохода, яка від отриманих травм померла.
Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9, пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху(далі ПДР), унаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП № 676/16 від 27 вересня 2016 року, з технічної точки зору, порушення ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування кримінального закону, а саме ч. 4 ст. 67 КК, усупереч вимогам якої судом у вироку безпідставно визнано обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, тоді як при встановленні об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, таку обставину судом вже було враховано. Крім того, вказує на те, що рішення судів обох інстанцій постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не відповідають вимогам статей 94, 370 КПК щодо належного вирішення та з`ясування судом характеру і ступеня страждань потерпілого та обґрунтування рішення щодо його цивільного позову, а ухвала апеляційного суду ще й положенням ст. 419 КПК про викладення у її змісті всіх доводів апеляційної скарги та зазначення мотивів, з яких відхилено. З огляду на це захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Додатково захисник у касаційній скарзі, посилаючись на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_7 надто суворе покарання.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
Твердження у касаційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 67 КК не ґрунтуються на змісті цієї норми закону.
Так, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, і зокрема, підпункту «а» пункт 2.9 ПДР, за яким встановлено водієві заборону керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Зазначену обставину суд визнав такою, що обтяжує покарання.
Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Разом з тим аналіз норми ст. 286 КК свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталась внаслідок дій ОСОБА_7 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, змінив напрямок руху вліво, в результаті чого допустив занос керованого ним автомобіля з виїздом на тротуар, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Таким чином, стан алкогольного сп`яніння, у якому ОСОБА_7 керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, що сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення підпункту «а »пункту 2.9 ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв`язку з наслідками, що настали, воно не перебувають.
Враховуючи викладене, зазначене порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливає на його кваліфікацію, не належить, у зв`язку з чим зазначення у фабулі обвинувачення, визнаного судом доведеним, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та визнання цієї обставини такою, що обтяжує покарання, не суперечить положенням ч. 4 ст. 67 КК.
Що ж стосується доводів касаційної скарги про невідповідність оскаржуваних судових рішень вимогам статей 94, 370 КПК щодо неналежного вирішення та з`ясування судом характеру і ступеня страждань потерпілого та обґрунтування рішення щодо його цивільного позову, то вони є безпідставними.
Зі змісту вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду убачається, що рішення щодо цивільного позову потерпілого є належним чином обґрунтованим з відповідним посиланням на норми цивільного законодавства, є законним та вмотивованим.
Не знайшли свого підтвердження й доводи касаційної скарги про невідповідність ухвали положенням ст. 419 КПК, оскільки за змістом апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 остання зверталася до апеляційного суду з вимогою про перегляд вироку місцевого суду з підстави невідповідності покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості,а також у зв`язку з неправильним вирішенням долі речових доказів. Вказану апеляційну скаргу було задоволено частково, а вирок місцевого суду змінено в частині вирішення питання щодо речового доказу автомобіля «Opel Omega», який ухвалено звернути на реалізацію в рахунок відшкодування цивільних позовів.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо недотримання положень ст. 6 Конвенції й призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання, оскільки вказаною міжнародно-правовою нормою гарантовано право на справедливий суд в процесуальному аспекті і не стосується питання призначення покарання.
За таких обставин колегія суддів касаційного суду не виявила порушень вимог кримінального процесуального закону ні судом першої, ні судом апеляційної інстанцій, які би були підставою для зміни чи скасування судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3