Дата документу Справа № 334/4105/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1012/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/4105/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

12 січня 2017 року приблизно о 17 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кафе «Old Rabbit», за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.185, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, сів за один із столиків, що знаходяться у вказаному кафе, після чого побачив осіб, щодо яких може вчинити кримінальне правопорушення. В подальшому ОСОБА_7 підсів за стіл де грали у комп`ютерну гру ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів гаманцем марки «Urban Planet», вартістю 160 грн., в якому знаходились грошові кошти у розмірі 500 грн. однією купюрою, дисконтна карта «Мегаспорт» (матеріальної цінності не представляє) та карта банку «ПриватБанк» (матеріальної цінності не представляє), що знаходились у сумці, належній неповнолітній ОСОБА_8 , 1999 р.н. Після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном зник з місця вчинення злочину, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 660 грн.

Крім того, 15.02.2017 року ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_10 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, із шафи у спальній кімнаті викрав наступні ювелірні вироби: срібну каблучку, 925 проби, вагою 4 грама, вартістю 400 грн.; срібні сережки, 925 проби, вагою 5 грамів, вартістю 500 грн.; срібний ланцюжок, венеціанського плетіння, 925 проби, вагою 6 грамів, вартістю 600 грн.; срібний ланцюжок, 925 проби, вагою 2 грами, вартістю 200 грн. В результаті своїх дій ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 1700 грн.

Крім того, 22.04.2017 року приблизно о 12 годині 55 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні ПАТ КБ «Приватбанк», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Кияшко, 12, побачивши сумку, яка знаходилась у службовому приміщенні призначеному для персоналу банку (про призначення приміщення йому було достовірно відомо), двері до якого були відкриті, діючи з раптово виниклим умислом, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проник до нього та із сумки викрав грошові кошти у сумі 250 грн., які належать ОСОБА_11 . Заволодівши грошовими коштами ОСОБА_7 покинув приміщення ПАТ КБ «Приватбанк». В результаті свої дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 250 грн.

Крім того, 07.06.2017 року приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння майном шляхом зловживання довірою, знаходячись біля під`їзду №1 будинку №11 по вул.Дудикіна в м.Запоріжжя, підійшов до ОСОБА_12 , якого він раніше знав та звернувся до нього з проханням надати йому мобільний телефон марки «Lenovo» в корпусі чорного кольору вартістю 1 466 грн. 76 коп. (без ПДВ), в якому перебувала сім карта оператора «МТС», яка матеріальної цінності не становить, під приводом зробити телефонний дзвінок. Перебуваючи у довірливих відносинах з ОСОБА_7 та будучи з ним знайомим, потерпілий передав до рук ОСОБА_7 вищевказаний мобільний телефон. Після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння майном, зловживаючи довірою, разом з мобільним телефоном почав рухатись за будинок №11 по вул.Дудикіна в м.Запоріжжя. Потерпілий ОСОБА_12 в свою чергу почав за ним йти та прохав повернути йому мобільний телефон. Проте ОСОБА_7 прохання потерпілого ОСОБА_12 проігнорував, зайшов за кут вказаного будинку та зник з його поля зору. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1 466 грн. 76 коп. (без ПДВ).

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно; за ч.3 ст.185 КК, як крадіжка, поєднана з проникнення в інше приміщення, вчинена повторно; за ч.2 ст. 190 КК, як шахрайство, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, зарахувавши у строк покарання строк тримання під вартою. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання в повній мірі не врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини. Нові чотири корисливих злочини обвинуваченим вчинено через 7 місяців після звільнення з місць позбавлення волі. Обвинувачений не сприяв розкриттю злочинів, не розкаявся у вчиненому, завдану потерпілим шкоду не відшкодував, характеризується посередньо. Потерпіла ОСОБА_10 наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання. Крім того, суд не мотивував у вироку застосування саме принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні остаточного покарання. А тому призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК не забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, який заперечив проти скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Щодо доводів прокурора, наведених у апеляційній скарзі, про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого ОСОБА_7 , то вони є слушними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, послався лише на те, що ним враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, визнання обвинуваченим вини, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілим.

Тому районний суд вважав, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, можливо досягти без ізоляції його від суспільства.

Проте з такими висновками районного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Так, на переконання судової колегії суддів, районний суд у достатній мірі не врахував усі обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку, а саме те, що обвинуваченим вчинено злочини, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів. Обвинувачений ніде не працює, раніше судимий, в тому числі і за аналогічні корисливі злочини. Нові чотири епізоди злочинної діяльності обвинуваченим вчинено через 7 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення і перевиховання та про його схильність до вчинення корисливих злочинів. Апеляційний суд також зважає на те, що ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК раніше звільнявся від призначеного йому судом покарання за вчинення тотожних злочинів. Проте ним знову було вчинено новий тяжкий корисливий злочин в період іспитового строку, що додатково свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства.

Пом`якшуючі покарання обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює, як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді і розмірах зазначених в резолютивній частині вироку із застосуванням повного поглинення менш суворого покарання більш суворим. Проте судова колегія не находить зазначені пом`якшувальні покарання обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував. У зв`язку з чим, ухвалив вирок, який в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Крім того, апеляційний суд звертає також свою увагу на те, що у вступній частині свого вироку районний суд помилково зазначив судимість ОСОБА_7 за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2009 року, оскільки від покарання за даним вироком суду його одразу було звільнено на підставі Закону України «Про амністію». У зв`язку з чим, вирок суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати, а вступну частину вироку змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2009 року.

Призначити ОСОБА_7 покарання за

ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку щодо ОСОБА_7 до фактичного виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання час його тримання під вартою з 07.06.2017 року по 13.02.2018 року з розрахунку один день перебування під вартою два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - протягом того ж строку з моменту отримання ним копії даного вироку суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4