Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1765/18
1 - кс/490/3064/2018
У Х В А Л А
05 травня 2018 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
25.04.2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Згідно вказаного клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 13.03.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382 КК України.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити. Захисники та підозрюваний проти клопотання заперечували та вказували на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В поданому клопотанні слідчий вказав, що в ході досудового розслідування встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, водійське посвідчення вилучено відповідно.

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 20.07.2012 року ОСОБА_7 , у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу, звільнено на підставі ст. 84 КК України від подальшого відбування покарання на весь строк, що залишився та становить 05 років 03 місяці 22 дні.

У подальшому, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2014 року ОСОБА_7 звільнено від покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році».

Так, достеменно знаючи про відсутність водійського посвідчення, яке надає право керування транспортними засобами, ОСОБА_7 , розуміючи, що був засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть людини, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння та створюючи при цьому небезпеку для інших учасників дорожнього руху, 26.12.2016 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. За вказаним фактом, стосовно ОСОБА_7 26.12.2016 року складено протокол про адміністративне правопорушення, серії АП2 № 007769, який передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2017 року, яка ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09.03.2017 року залишена без змін, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Однак, ОСОБА_7 будучи належним чином ознайомленим з постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2017 року, що набрала законної сили 09.03.2017 року, ігноруючи вимоги вказаного рішення суду та усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з прямим умислом, вказану постанову не виконував.

Так, ОСОБА_7 , не зважаючи на вказану вище заборону суду, з метою ухилення від призначеного йому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки, усвідомлюючи протиправність своїх дій, проявляючи зухвалість, демонструючи зневагу до встановленого порядку правосуддя та існуючих правил поведінки в суспільстві, з метою підриву авторитету та престижу органів правосуддя, діючи з прямим умислом на відверту відмову від виконання судового акту від 15.05.2017 року, 06.03.2018 року о 13 год. 40 хв. здійснював керування автомобілем «Mercedes-Benz Е-320 CDI», д.н. НОМЕР_1 (Грузія), в м. Миколаєві, по вул. Соборна, 1-А, з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, тремтіння пальців рук), створюючи при цьому небезпеку для інших учасників дорожнього руху, зупинений працівниками патрульної поліції.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані працівниками поліції за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, працівниками поліції винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі, серії БД № 656369 від 06.03.2018 року, згідно з якою ОСОБА_7 , будучи особою позбавленою права керування, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Е-320 CDI», д.н. НОМЕР_1 (Грузія), не маючи на це законного права, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи із прямим умислом на відверту відмову від виконання судових рішень постановлених щодо нього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, проявляючи зневагу до встановленого порядку правосуддя та існуючих правил поведінки в суспільстві, всупереч приписів судових актів про заборону керування транспортними засобами та покладені на нього обов`язки постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2017 року, яка набрала законної сили 09.03.2017 року, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння та створюючи при цьому небезпеку для інших учасників дорожнього руху, здійснив керування 06.03.2018 року автомобілем марки «Mercedes-Benz Е-320 CDI», д.н. НОМЕР_1 (Грузія), чим проявив особливий цинізм та явну неповагу до правової системи держави, заподіявши суспільно-небезпечні наслідки нематеріального характеру - завдання істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів правосуддя, що з огляду на обставини стало способом скоєння ОСОБА_7 суспільно-небезпечних адміністративних правопорушень та як наслідок відчуття безкарності.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян та державним інтересам.

Причетність підозрюваного ОСОБА_7 до скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, який полягає у невиконанні останнім судових актів в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, обґрунтованість підозри, слідчий в поданому клопотанні доводить зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000014 від 25.04.2018 року, відповідно до якого 13.03.2018 року до єдиного реєстру досудових розслідувань за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, внесено відомості з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 382 КК України про те, що ОСОБА_7 будучи позбавленим права керування транспортними засобами, умисно не виконує рішення суду, що набрало законної сили і систематично продовжує керувати транспортними засобами, в тому числі і в стані наркотичного сп`яніння, створюючи реальну загрозу життю і здоров`ю учасників дорожнього руху, чим заподіює істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 06.03.2018 року серії БД № 061993, відповідно до якого ОСОБА_7 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. Відповідно до повідомлення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.05.2018 року розгляд даного протоколу призначено на 11.05.2018 року об 11-00 годині. З огляду на вказані обставини, вина ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП на сьогодні не встановлена, а за такого посилання прокурора під час розгляду даного клопотання на вказаний протокол як на доказ, який підтверджує, що підозрюваний керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, є передчасними;

- поясненнями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 06.03.2018 року, які були запрошені в якості понятих при складанні відносно ОСОБА_7 протоколу про адміністративне правопорушення від 06.03.2018 року серії БД № 061993, відповідно до якого ОСОБА_7 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП. Вказані пояснення були надані в межах складання адміністративного протоколу, а не в межах даного кримінального провадження і будуть предметом дослідження при розгляді справи Заводським районним судом м. Миколаєва. Протоколи допиту вказаних осіб в якості свідків в межах даного кримінального провадження не були долучені до клопотання і під час судового засідання на них прокурор не посилався;

- актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 06.03.2018 року, відповідно до якого о 14.10 год. було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «Mercedes-Benz Е-320 CDI», д.н. НОМЕР_1 (Грузія). Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку із тим, що розміщено транспортний засіб таким чином, що перешкоджає руху інших транспортних засобів. Вказаний документ жодним чином не доводить і не спростовує будь-яких обставин в межах пред`явленої підозри;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.03.2018 року серії БР № 656369, відповідно до якої 06.03.2018 року о 13.15 годині ОСОБА_7 в м. Миколаєві на вул. Соборна 1-А керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Е-320 CDI», д.н. НОМЕР_1 (Грузія), не маючи права керування даним транспортним засобом, так як був позбавлений даного права відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва № 3567/4116/02 від 15.05.2017 року, чим порушив п. 2.1 "а" ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. В даній постанові не містяться дані про отримання її правопорушником, а також містяться посилання на рішення суду, яке було скасовано Апеляційним судом Миколаївської області. А ні слідчим до клопотання, а ні прокурором під час судового розгляду не було надано доказів отримання ОСОБА_7 даної постанови, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити факт набрання даною постановою законної сили та в свою чергу вказує на передчасність посилань прокурора на даний документ як доказ у кримінальному провадженні;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 08.03.2017 року серії БР № 621853, відповідно до якої 08.03.2017 року о 13.15 годині ОСОБА_7 в м. Миколаєві на вул. Адмірала Макарова біля будинку 41 керував транспортним засобом "SKODA OCTAVIA TOUR", н.з. НОМЕР_2 , без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування транспортним засобом на підставі постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.01.2017 року, чим порушив п. 2.1 "а" ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення на ОСОБА_7 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Дана постанова набрала чинності та підтверджує факт керування ОСОБА_7 транспортним засобом без права керування таким;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26.12.2016 року серії БР № 724847, відповідно до якої 26.12.2016 року о 01.50 годині ОСОБА_7 в м. Миколаєві на вул. Скороходова, 185, керував транспортним засобом "Mersedes Benz", н.з. НОМЕР_3 , та під час перевірки не пред`явив водійське посвідчення відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно вказаної постанови на ОСОБА_7 було накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Вказана постанова була оскаржена правопорушником і на даний час справа перебуває на розгляді в Апеляційному адміністративному суді. Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції ще не прийнято рішення по справі, то дана постанова не набрала законної сили і посилання на неї як на доказ в даному кримінальному провадженні, є передчасним;

- постановою Заводського районного суду м. Миколаєва № 487/6879/16-п від 24.01.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на ОСОБА_7 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.03.2017 року вказану постанову залишено без змін. Подача апеляційної скарги ОСОБА_7 свідчить про те, що йому відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік;

- повідомленням в.о. начальника Регіонального сервісного центру в Миколаївській області ОСОБА_10 за вих. № 31/14-911 від 14.03.2018 року, відповідно до якого згідно Єдиного державного реєстру МВС та РІІС "Автомобіль" інформація про реєстрацію транспортного засобу "MERCEDES-BENZ E-320 CDI", номерний знак НОМЕР_1 у розпорядженні Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області відсутня., що підтверджу факт іноземної реєстрації вказаного транспортного засобу;

- повідомленням в.о. заступника начальника Миколаївської митниці ДФС ОСОБА_11 за № 1713/9/14-70-20-28 від 10.04.2018 року, відповідно до якого автомобіль "MERCEDES-BENZ E320", кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , був ввезений на митну територію України в митному режимі "тимчасове ввезення" (терміном до 1 року) з використанням "зеленого коридору", 12.10.2014 року, з метою особистого користування, громадянином-нерезидентом Грузії KUPRASHVILI RAZHDENI, адреса Грузія. Вказаний транспортний засіб перетнув кордон України в зоні діяльності митного поста "Одеса-центральний", пункт пропуску "Одеський морський торговельний порт", Одеської митниці ДФС. Даний документ підтверджує факт порушення митних правил власником транспортного засобу і жодним чином не підтверджує та не спростовує будь-яких обставин в межах пред`явленої підозри;

- копією клопотання адвоката ОСОБА_6 від 23.03.2018 року про виключення транспортного засобу "Mercedes-Benz E-320 CDI", д.н. НОМЕР_1 , як речового доказу у кримінальному провадженні № 0000014 від 13.03.2018 року та повернення його ОСОБА_12 . Вказане клопотання доводить, що громадянин ОСОБА_12 , який не є стороною даного кримінального провадження просить повернути йому даний транспортний засіб. Вказаний доказ наданий стороною обвинувачення свідчить про намагання ОСОБА_12 отримати автомобіль і не доводить причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України;

- повідомленням старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 28.03.2018 року, направлене на адресу адвоката ОСОБА_6 , відповідно до якого останньому було повідомлено про те, що 13.03.2018 року, слідчим винесено постанову про визнання "Mercedes-Benz E-320 CDI", д.н. НОМЕР_1 (Грузія), речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000014 від 13.03.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, оскільки вказаний об`єкт відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Також, повідомлено про вжиття заходів щодо накладення арешту на вищезазначений транспортний засіб. Даний документ свідчить про те, що слідчий, розглядаючи клопотання, подане не стороною кримінального провадження, відносно майна, яке не вилучалось в межах даного кримінального провадження, надає інформацію про проведені слідчим дії та про наміри слідчого у кримінальному провадженні. Вказаний доказ може підтверджувати не дотримання слідчим норм КПК при розгляді клопотання і жодним чином не підтверджує та не спростовує будь-яких обставин в межах пред`явленої ОСОБА_7 підозри;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 04 квітня 2018 року, який вказав, що автомобілем "Mercedes-Benz E-320 CDI", д.н. НОМЕР_1 (Грузія), він володіє на підставі нотаріально посвідченої довіреності за № 150863081 від 11.08.2015 року, виданої власником транспортного засобу., а саме громадянином Грузії ОСОБА_13 . Окрім нього, даним автомобілем він дозволяє керувати друзям свого сина ОСОБА_7 , а саме особам на ім`я ОСОБА_14 та ще одному парубку, імені якого не пам`ятає. 13.03.2018 року він передав ключі від свого автомобіля ОСОБА_14 , який разом з ОСОБА_7 поїхали на авторинок. За кермом даного транспортного засобу перебував саме ОСОБА_14 , а не його син ОСОБА_7 . Коли автомобіль було зупинено працівниками поліції, ОСОБА_14 злякавшись фізичного впливу зі сторони працівників поліції, пересів на заднє пасажирське сидіння і не виходив з автомобілю, після чого працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 . Також, зазначив, що його син ОСОБА_7 ніяких наркотичних засобів не вживає. Вказаний доказ, наданий стороною обвинувачення, може лише свідчити на користь сторони захисту, у зв`язку із чим фактично спростовує доводи прокурора;

Інших доказів на обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за вказаним епізодом стороною обвинувачення не було надано.

Частиною 3 ст. 382 КК України встановлено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян та державним інтересам.

Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 27.10.2016 року за № 5-99 кс 16 надано висновок, щодо поняття "істотної шкоди" (з посиланням на практику Європейського суду), згідно якого, відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

Наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру «істотної шкоди» із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи, іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсацію шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).

При цьому, в ухвалі має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належним чином підтверджено (в т.ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

Під час судового розгляду прокурором було зазначено, що своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав істотної шкоди Судовій системі України в особі Заводського районного суду м. Миколаєва, однак обчислення такої шкоди не проводилось і не підтверджено належним чином а ні в поданому до суду клопотанні а ні під час судового розгляду.

Враховуючи наведене слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено та необґрунтовано спричинення істотної шкоди, що в свою чергу свідчить про відсутність необхідних складових для утворення складу злочину передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, як кожен окремо та і в їх сукупності слідчий суддя приходить до висновку, що вони не доводять добросовісність припущення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за вказаним епізодом.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності неможливо прийти до висновку про те, що є обґрунтованим припущення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке полягає у невиконанні останнім судових актів в частині позбавлення його права керування транспортними засобами в розумінні практики Європейського суду з прав людини та Верховного суду України.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у невиконанні останнім судових актів в частині позбавлення його права керування транспортними засобами.

Крім того, в поданому клопотанні слідчий також вказав, що в ході досудового розслідування встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, водійське посвідчення вилучено відповідно.

Також, вказаним вироком суду на ОСОБА_7 накладено стягнення на користь ОСОБА_15 матеріальної шкоди, пов`язаної із витратами на поховання загиблої у розмірі 49 460,59 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., а також на користь ОСОБА_16 50 000 грн., на користь ОСОБА_17 50 000 грн., на користь ОСОБА_18 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_18 50 000 грн., що становить загальну суму 249 460,59 грн.

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 20.07.2012 року ОСОБА_7 , у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу, звільнено, на підставі ст. 84 КК України, від подальшого відбування покарання на весь строк, що залишився та становить 05 років 03 місяці 22 дні.

У подальшому, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2014 року ОСОБА_7 звільнено від покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році».

Проте, ОСОБА_7 , достеменно знаючи про вищевказаний вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року, що набрав законної сили, усвідомлюючи реальну можливість та обов`язок виконати судовий акт щодо відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, маючи умисел на відверту та свідому відмову від його виконання, демонструючи зневагу до встановленого порядку правосуддя, ухиляється від його виконання, чим порушує охоронювані Конституцією України права і свободи людини і громадянина, а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та малолітньої ОСОБА_18 , чим спричинив останнім матеріальну істотну шкоду у сумі 249 460,59 грн.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання вироку суду, що набрав законної сили, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян.

Причетність підозрюваного ОСОБА_7 до скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, який полягає у невиконанні останнім вироку суду в частині відшкодування завданої шкоди, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, обґрунтованість підозри, сторона обвинувачення в поданому клопотанні доводить зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000014 від 25.04.2018 року, відповідно до якого 24.04.2018 року до єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 382 КК України, про те що ОСОБА_7 умисно не виконує вирок Центрального районного суду м. Миколаєва № 1-608/11 від 26.01.2012 року, що набрав законної сили;

- рапортом старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ГУНП в Миколаївській області 24.04.2018 року № 161, відповідно до якого під час розслідування кримінального провадження №0000014 від 13.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, встановлено факт умисного не виконання винною особою рішення суду, що набрало законної сили, а саме вироку Центрального районного суду м. Миколаєва № 1-608/11 від 26.01.2012 року, яким цю особу визнано винною у скоєнні злочинів. Також, зазначено, що в діях зазначеної особи вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України;

- заявою ОСОБА_17 від 24.04.2018 року про залучення її до провадження як потерпілого, згідно якої ОСОБА_17 вказує про те, що ОСОБА_7 умисно не виконує вирок Центрального районного суду м. Миколаєва, що набрав законної сили в частині стягнення завданої шкоди на загальну суму 249 460,59 грн., чим спричинив їй істотну шкоду;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_17 від 24 квітня 2018 року, відповідно до якого потерпіла вказала, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року на ОСОБА_7 накладено стягнення на загальну суму 249 460,59 грн., однак ОСОБА_7 умисно перешкоджає виконанню вказаного судового акту в частині відшкодування завданої шкоди, у зв`язку із чим їй особисто та ОСОБА_18 (опікуном якої вона є) завдано істотну шкоду;

- заявою ОСОБА_15 від 24.04.2018 року про залучення його до провадження як потерпілого, відповідно до якого ОСОБА_15 вказує про те, що ОСОБА_7 умисно не виконує вирок Центрального районного суду м. Миколаєва, що набрав законної сили в частині стягнення завданої шкоди на загальну суму 249 460,59 грн., чим спричинив йому істотну шкоду;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 24 квітня 2018 року, відповідно до якого потерпілий вказав, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року на ОСОБА_7 накладено стягнення на загальну суму 249 460,59 грн., однак ОСОБА_7 умисно перешкоджає виконанню вказаного судового акту в частині відшкодування завданої шкоди, у зв`язку із чим йому особисто завдано істотну шкоду;

- копією вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2012 року, відповідно до якого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Також, стягнуто з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_15 матеріальну шкоду, пов`язану із витратами на поховання загиблої у розмірі 49460,59 грн., моральної шкоди в сумі 50 000 грн.; ОСОБА_17 - 50 000 грн.; ОСОБА_16 - 50 000 грн.; ОСОБА_21 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_18 - 50 000 грн. Даний вирок суду набрав законної сили 26.04.2012 року;

- копією ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 26 квітня 2012 року, відповідно до якої вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2012 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін;

- ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2014 року, відповідно до якої ОСОБА_7 звільнено від покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року, на підставі п. "г" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2014 році". При цьому слід зазначити, що амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком чи рішенням суду.;

- листом головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 03.10.2017 року, яким повідомлено ОСОБА_17 про причини не виконання рішення суду та також вказано, що у зв`язку із умисним не виконанням рішення суду державний виконавець направив до органів поліції подання про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України;

Стороною захисту під час судового засідання з метою доведення необґрунтованості пред`явленої підозри надано наступні докази, а саме:

- заяву ОСОБА_7 від 18.10.2016 року, відповідно до якої останній просить державного виконавця проводити стягнення за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року з його пенсії у встановленому законом порядку. Дана заява не містить на собі відміток вхідної кореспонденції Заводського відділу ДВС про її отримання, що в свою чергу не підтверджує факту звернення підозрюваного із такою заявою;

- заяву ОСОБА_7 від 04.10.2015 року, відповідно до якої останній просить державного виконавця проводити стягнення за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року з його пенсії у встановленому законом порядку. Дана заява не містить на собі відміток вхідної кореспонденції Заводського відділу ДВС про її отримання, у зв`язку із чим слідчий суддя не може зробити висновок про дійсне направлення та отримання державним виконавцем вказаної заяви;

- постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_15 від 10.11.2014 року, відповідно до якої державним виконавцем приймались заходи по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-608/2011 від 31.05.2012 року та у зв`язку із умисним не виконанням та перешкоджанням виконанню судового рішення ОСОБА_7 , державним виконавцем направлялось подання про вирішення питання про порушення кримінального провадження. Вказаний документ свідчить про те, що державним виконавцем під час виконання виконавчого листа було встановлено умисне невиконання та перешкоджання виконанню судового рішення з боку боржника ОСОБА_7 , та фактично вказаний доказ підтверджує доводи викладені в підозрі.;

- постанови про зупинення виконавчих проваджень від 06.07.2015 року та постанови про поновлення виконавчого провадження від 28.03.2016 року, відповідно до яких підтверджено факт наявності виконавчих проваджень з примусового стягнення з ОСОБА_7 завданої шкоди на користь ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та невиконання судового акту станом на 28.03.2016 року;

- вимогу державного виконавця від 06.05.2015 року, відповідно до якої державним виконавцем, у зв`язку із невиконанням судового рішення попереджено ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України. Даний документ свідчить про те, що ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про необхідність виконання рішення суду та про відповідальність за його невиконання. Той факт, що вказаний документ представлений стороною захисту, свідчить про отримання ОСОБА_7 даної вимоги;

- відповідь головного державного виконавця на запит адвоката ОСОБА_5 від 27.04.2018 року, згідно якої на примусовому виконанні перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_7 грошових коштів в рахунок відшкодування завданої шкоди на користь ОСОБА_15 , ОСОБА_21 (в інтересах ОСОБА_18 ) та ОСОБА_15 . Даний доказ підтверджує той факт, що протягом достатньо тривалого часу вказане рішення суду не було виконане та залишається невиконаним в повному обсязі.

Частиною 3 ст. 382 КК України встановлено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 382 КК України полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення, ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За ст. 382 КК України склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та захисту докази, як кожен окремо так і в їх можливо прийти до висновку про обґрунтованість припущення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України яке полягає у невиконанні останнім вироку суду в частині відшкодування завданої шкоди, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000014 відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України - як умисне невиконання вироку суду, що набрав законної сили, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян.

В своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_7 :

- може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- чинити вплив на свідків та осіб, які підлягають допиту у кримінальному провадженні у якості свідків;

- може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Вислухавши доводи прокурора на підтримку клопотання, пояснення підозрюваного, думку його захисників, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку щодо існування ризиків можливого ухилення від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя з урахуванням вимог ст. ст. 177, 178 КПК України приходить до наступного. ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років, не працює, не одружений, не має на утриманні дітей, має вкрай негативну репутацію серед мешканців міста Миколаєва, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, позбавлявся права керування транспортними засобами, не має будь-якого офіційно зареєстрованого за ним на праві власності нерухомого або рухомого майна, у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимий, раніше перебував у розшуку у зв`язку із зміною запобіжного заходу при постановленні вироку від 26.01.2012 року та оголошувався у розшук по поданню державного виконавця у зв`язку із ухиленням від виконання рішення суду, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення яке спрямовано проти правосуддя, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадян.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту про те що ОСОБА_7 має тяжкі хронічні захворювання які є перешкодою для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Під час судового засідання захисниками підозрюваного було надано ряд медичних довідок про наявність у ОСОБА_7 захворювань датованих з 2006 року. На думку слідчого судді вони є застарілими, а тому не можуть бути прийняті до уваги. Як вбачається з направлення на стаціонарне лікування ОСОБА_7 від 26.04.2018 року, йому встановлено діагноз: "наслідки видалення пухлини головного мозку у вигляді гіпертонзійно-ліквідного синдрому. Порушення полів зору. ЧАЗН". Стороною захисту в судовому засіданні було зазначено, що підозрюваний мав другу групу інвалідності, однак вона не була підтверджена і можливо йому буде встановлено 3 групу інвалідності, але на момент розгляду вказаного клопотання жодних дійсних документів про наявність у ОСОБА_7 будь-якої групи інвалідності не було надано. Враховуючи викладене слідчий суддя приходить до висновку, що вік та стан здоров`я ОСОБА_7 не перешкоджає його триманню під вартою.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обов`язків, передбачених цим Кодексом. При цьому, в ухвалі слідчого судді зазначається, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, у разі внесення застави та наслідки їх невиконання.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, тяжкість та мотив злочину, в якому він підозрюється, його матеріальний стан, ступінь вказаних ризиків, вважаю за необхідне визначити у якості застави, передбаченої ч. 3 ст. 183 КПК України, суму у 650 000 грн., та у разі її внесення покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8,9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Застосувати на строк до 25.06.2018р. до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити розмір застави у 650 000 (шістсот п`ятдесят тисяч) гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_7 слід негайно звільнити з - під варти.

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до службового кабінету № 65 слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 з періодичністю два рази на тиждень по понеділкам та п`ятницям з 16.00 год. до 17.00 год.;

- не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- у разі наявності, здати на зберігання до СУ ГУНП в Миколаївській області закордонний паспорт/інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_7 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного з явки за першою вимогою слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у доход держави, та вирішено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до апеляційного суду Миколаївської області може бути подано апеляцію, яка не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1