Справа № 414/1946/17
Провадження № 11-кп/782/180/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 30.03.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кремінна Луганської області, громадянина України, не працюючого, раніше судимого 03.02.2017 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.1 ст.286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік; який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 1 року 1 місяця обмеження волі. На підставі ч.ч.1,4 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбута частина покарання за вироком Кремінського районного суду Луганської області від 03 лютого 2017 року у виді 1 місяця обмеження волі і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня прибуття до виправного центру.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в розмірі 1237 грн.

Питання про речові докази вирішені згідно ст. 100 КПК України.
В с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що в кінці липня 2017 року за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 він виявив рослину коноплі, зірвав її та залишив сушитися в приміщенні літньої кухні для подальшого вживання шляхом паління. Після висихання коноплі ОСОБА_7 подрібнив її, частину залишив у приміщенні літньої кухні, а частину поклав до кишені спортивної куртки, яку залишив у прихожій кімнаті.

Під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 09 вересня 2017 року працівниками поліції виявлено та вилучено речовину рослинного походження у висушеному стані, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою у перерахунку на суху речовину 10,79 грам та на внутрішній стороні пластикової пляшки з обрізаним дном виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу масою 0,38 грама.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Посилаючись на норми КПК України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ, вказують на те, що після скасування вироку Кремінського районного суду від 14.11.2017 року судом апеляційної інстанції, та направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на новий судовий розгляд, матеріали справи не містять попереднього розгляду справи, а саме угоди про визнання винуватості між прокурором Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

В порушення вимог ч.3 ст. 415 КПК України при новому розгляді суд першої інстанції не звернув уваги на підстави скасування попереднього вироку та не роз`яснив учасникам кримінального провадження щодо можливості укладання угоди про визнання винуватості.

Вказують, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, які зібрані з порушенням вимог закону.

Крім того, в суді першої інстанції приймав участь не уповноважений прокурор, оскільки у витягу з кримінального провадження № 0000851 відсутні відомості про прокурора, також відсутні відомості щодо процесуального статусу ОСОБА_7 .

Також зазначають, що довідки лікарів нарколога та психіатра з лікарні щодо ОСОБА_7 отримані з порушенням вимог закону, оскільки вони містять лікарську таємницю, та повинні були отримуватись на підставі ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів, або ухвали слідчого судді про обшук, які в матеріалах справи відсутні.

Вважають, що докази, вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання обвинуваченого, є недопустимими, оскільки матеріали справи не містять ухвали слідчого судді про обшук.

В порушення вимог ч. 1 ст. 357 КК України суд першої інстанції не досліджував у судовому засіданні речові докази, хоча таке питання судом вирішувалось.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, документів, які би підтверджували поважність причини неявки суду не надав.

Оскільки передбачених КПК України підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в судовому засіданні немає, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляції за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, надав аналогічні її змісту пояснення, просив скасувати вирок суду і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції; прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, колегія суддів доходить до наступних висновків.

Відповідно ч.2 ст.394 КПК України судове рішення першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового провадження і дослідження яких було визначено судом недоцільно відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з вироку Кремінського районного суду Луганської області від 30.03.2018 року та журналу судового засідання від 29.03.2018 року учасники процесу, в тому числі обвинувачений ОСОБА_7 , який визнав свою вину у скоєному, та його захисник ОСОБА_9 , не заперечували проти дослідження доказів судом першої інстанції в спрощеній формі судового провадження, передбаченій ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності цих позицій, а також належним чином роз`яснив їм, що вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, що також підтверджується розпискою обвинуваченого ОСОБА_7 від 29.03.2018 року (а.к.п. 19).

За таких умов колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 в частині неналежних та недопустимих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненому правопорушенні, проведенні обшуку за місцем мешкання обвинуваченого за відсутності ухвали слідчого судді, та не дослідження судом речових доказів, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України вони не мають в цій частині права на апеляційне оскарження.

На думку колегії суддів доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст. 309 КК України відповідають матеріалам кримінального провадження.

Всупереч доводам апеляційної скарги діючий кримінальний процесуальний кодекс не містить заборони щодо надіслання судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження відокремлено від попередніх матеріалів справи після скасування їх апеляційною інстанцією.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника в тій частині, що судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання не було роз`яснено учасникам кримінального провадження можливість укладання угоди про визнання винуватості, є необґрунтованими, оскільки згідно ч.3 ст. 314 КПК України суд може тільки затвердити вже укладену сторонами угоду або відмовити в її затвердженні, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Крім того, згідно ч.8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Всупереч доводам апеляційної скарги щодо розголошення лікарської таємниці, довідки лікарів нарколога та психіатра надані слідчому під час досудового розслідування у добровільному порядку, зазначені в них відомості мають загальну інформацію щодо перебування особи на диспансерному обліку та не містять особистої інформації щодо стану обвинуваченого, його діагнозу, тощо.

Згідно матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру та обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 складено слідчим СВ Кремінського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Кремінського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 .

Єдиний реєстр досудових розслідувань не передбачає обов`язкового зазначення в ньому відомостей щодо процесуального статусу особи, як підозрюваного, та зазначення прокурора, не інакше, як такого, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування.

Тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими, оскільки прокурор ОСОБА_8 діяв в межах наданих йому повноважень згідно ст. 36 КПК України, у тому числі і щодо підтримання ним державного обвинувачення в суді першої інстанції у конкретному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку та призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку, має двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується задовільно.
Суд також в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і обґрунтовано призначив покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам ст.370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Порушень норм матеріального та кримінального процесуального права, які згідно ст.409 КПК України тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, отже в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 407 та 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 30.03.2018 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

На ухвалу суду учасниками кримінального провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2