Справа № 488/3680/18
Провадження № 1-м/488/3/18
У Х В А Л А

31.08.2018 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,

в с т а н о в и в :

21 серпня 2018 року до Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до законодавства України вироку Совєтського районного суду міста Рязані Російської Федерації від 03 жовтня 2017 року для подальшого відбування засудженим ОСОБА_4 покарання на території України відповідно до положень Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.

Як слідує з клопотання, вироком Совєтського районного суду м.Рязані від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ до восьми років позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Судом постановлено обраховувати строк покарання ОСОБА_4 з 03 жовтня 2017 року та зарахувати в строк відбування покарання час затримання згідно зі ст.ст.91, 92 КПК РФ та період тримання під вартою згідно зі ст.108 КПК РФ з 16 вересня 2016 року до 02 жовтня 2017 року включно. 28 грудня 2017 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. ОСОБА_4 відбуває покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія №1 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Тульській області»; кінець строку відбування покарання 15 вересня 2024 року. ОСОБА_4 звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання, і Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття останнього в Україну для подальшого відбування покарання, призначеного вироком суду РФ.

Заслухавши думку прокурора, яка вважала за можливе задовольнити клопотання, дослідивши письмові матеріали, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання, суд приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, у відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року № 337/95-ВР встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями ст.10; або: б) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11.

При цьому суд відмічає, що на даний час РФ не ратифікувала зазначену Конвенцію.

За правилами ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладений обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».

Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.

Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надані всі необхідні документи, вказані у ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч.2 ст.610 КПК України, а саме: копія вироку Совєтського районного суду м.Рязані РФ від 03 жовтня 2017 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу РФ, за якими засуджений ОСОБА_4 ; письмова заява засудженого ОСОБА_4 (без дати) про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про відбуту та невідбуту частини строку покарання; інформація про стан здоров?я і поведінку засудженого, характеристика; копія листа ДМС України від 26 березня 2018 року про наявність у засудженого ОСОБА_4 громадянства України, копія паспорта громадянина України на ім?я ОСОБА_4 .

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, і його дії кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великому розмірі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», в складі організованої групи, не доведений до кінця з незалежних від нього обставин. Ці дії також є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність та їхня кваліфікація відповідає ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Покарання призначено ОСОБА_4 із застосуванням ч.1 ст.61, ч.1 ст.62, ч.3 ст.66 КК РФ, що відповідає положенням ст.69-1, ч.3 ст.68 КК України; строк покарання обрахований за правилами ст.ст.91, 92, 108 КПК РФ, що відповідає ч.5 ст.72 КК України.

Санкція ч.5 ст.228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п?ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого або довічне позбавлення волі.

Санкція ч.3 ст.307 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев?яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

З урахуванням вимог ч.3 ст.68, ст.69-1 КК України максимальний строк позбавлення волі, який може бути призначений за ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України, становить 2/3 від максимального строку покарання, тобто 2/3 від 12 років, що складає вісім років позбавлення волі.

І хоча, як зазначалося вище, мінімальна межа відповідної санкції за законодавством України складає 9 років позбавлення волі, відповідним вироком суду РФ покарання визначене на строк вісім років позбавлення волі, тому суд застосовуватиме саме цю межу, оскільки таке становище для засудженого є кращим порівняно із законодавством України.

Санкцією ч.5 ст.228.1 КК РФ не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, відтак суд не застосовує його при визначенні покарання в Україні.

Згідно з п.1 ч.4 ст.603 КПК України за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалений вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Крім того, щодо зарахування строку попереднього ув?язнення на підставі ст.72 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, якби він був вчинений в Україні) суд відзначає таке.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року за ініціативою Генеральної прокуратури України наданий правовий висновок щодо застосування норми ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Так, у висновку Верховного Суду зазначено, що правила зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарання, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України. З урахуванням викладеного, ч.5 ст.72 КК України у вказаній вище редакції Закону від 26 листопада 2015 року не застосовується після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми. Попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання із розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі лише на час дії цього Закону.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

18 травня 2017 року Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VІІІ (набрав сили з 21 червня 2017 року) ч.5 ст.72 КК України викладена в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі слід зарахувати строк попереднього ув?язнення з дня затримання, тобто з 16 вересня 2016 року, і до 20 червня 2017 року включно, а починаючи з 21 червня 2017 року до 02 жовтня 2017 року один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.609, ст.610 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Совєтського районного суду міста Рязані Російської Федерації від 03 жовтня 2017 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві, місце реєстрації та останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та засуджений до 8 (восьми) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обрахуванням строку покарання з 03 жовтня 2017 року та зарахуванням в строк покарання строку затримання та часу перебування під вартою з 16 вересня 2016 року до 02 жовтня 2017 року включно.

Визначити, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачена ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Совєтського районного суду міста Рязані Російської Федерації від 03 жовтня 2017 року, за ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк вісім років без конфіскації майна.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання обраховувати з дня ухвалення вироку Совєтським районним судом міста Рязані Російської Федерації, а саме з 03 жовтня 2017 року.

В строк відбування ОСОБА_4 покарання зарахувати час його затримання та перебування під вартою з 16 вересня 2016 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а починаючи з 21 червня 2017 року до 02 жовтня 2017 року один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1