Справа №579/434/18
Провадження №1-кс/584/348/18
УХВАЛА
15 червня 2018 року Путивльський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання
ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Путивль заяву судді Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 про самовідвід у справі за заявою ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення №579/434/18 за ст.173 КУпАП відносно ОСОБА_4 ,
встановив:

17 травня 2018 року від судді Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 надійшла заява про самовідвід від участі у розгляді справи за заявою ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення №579/434/18 за ст.173 КУпАП відносно ОСОБА_4 .
Заяву мотивовано тим, що в його проваджені знаходиться на розгляді справа про адміністративне правопорушення №579/434/18 відносно ОСОБА_4 за ст.173 КУпАП.
17 травня 2018 року ОСОБА_4 заявив йому відвід. Заява про відвід була зареєстрована як судова справа, суддю ОСОБА_3 як слідчого суддю визначено до розгляду справи про відвід.
Посилаючись на п.5.2.«Бангалорських принципів поведінки судді», рішення Європейського суду з прав людини в справах Делкурта, П`єрсака і де Куббера, з метою усунення сумнівів у неупередженості судді.

В.о. голови Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 18 травня 2018 року звернувся до Апеляційного суду Сумської області в порядку ст.34 КПК України з поданням про направлення заяви слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді справи за заявою ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення №579/434/18 за ст.173 КУпАП відносно ОСОБА_4 до іншого суду, мотивуючи неможливістю утворити склад суду для розгляду даної заяви.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 25.05.2018 року подання в.о. голови Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 задоволено, матеріали провадження за №579/434/18 за заявою судді Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 про самовідвід передано до Путивльського районного суду для розгляду.
В судове засідання суддя ОСОБА_3 не з`явився, надав суду заяву про розгляд заяви без його участі (а.с.13).
ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.
Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява про савідвід підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Судом встановлено, що в провадженні судді ОСОБА_3 знаходиться справа про адміністративне правопорушення №579/434/18 відносно ОСОБА_4 за ст.173 КУпАП.
17 травня 2018 року ОСОБА_4 заявив відвід судді ОСОБА_3 з підстав сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді.
Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ст.129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є законність.

Як вбачається зі ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтями 7 та 246 КУпАП передбачається: «Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності», «Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається цим Кодексом та іншими законами України».

Відповідно до ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Так при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Норма про самовідвід гарантує неупередженість та об`єктивність здійснення правосуддя.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, на якій наголосив суд у справі «Олександр Волков проти України» (Заява №21722/11) (пункти 104 та 106) існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об,єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А №255, пп.28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України» від 28.10.1998 у справі «Ветштан проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Питання відводу судді чи самовідводу судді не врегульовано нормами КУпАП.

Разом з тим, з огляду на викладене, керуючись загальними принципами, закріпленими в Конституції України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка передбачає застосування судами Конвенції України про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, приймаючи до уваги те, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, та часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» в розумінні норм Конвенції (справи «Гурепка проти України», рішення від 06.09.2005; «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011; «Вєренцов проти України», рішення від 11.04.2013; «Швидка проти України», рішення від 30.10.2014), а також приймаючи до уваги те, що Кримінальним процесуальним кодексом України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді, вважаю, що при розгляді питання про самовідвід слід застосувати принцип аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та керуватися ст.81 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Враховуючи зазначене керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положеннями ст.245 КУпАП,одним із завданням якої є об`єктивне з`ясування обставин справи, та відповідно до ст.248 КУпАП, заявлений самовідвід підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку участь судді ОСОБА_3 у розгляді заяви про відвід ОСОБА_5 виключається.

Керуючись ст.81 КПК України, суд,

ухвалив:

Заяву про самовідвід судді Кролевецького районного суду Сумської області ОСОБА_3 у справі №579/434/18 за заявою судді ОСОБА_3 про самовідвід у судовій справі задовольнити.
Заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення №579/434/18 відносно ОСОБА_4 передати до канцелярії суду на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого судді.
Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя ОСОБА_1