Справа №480/816/18 21.08.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року, якою

Засудженому: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Кремінського районного суду Луганської області від 24.03.2014 р. за ч.1 ст. 121, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 ( сім) років.

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
_________________________________________________________________
Провадження 11-кп/784/756/18 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_5
Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що за весь період відбуття покарання він мав тільки 4 стягнення, які погашені в установленому законом порядку, також він має 4 заохочення.

Наполягає, що ніколи не мав 7 стягнень, і дана інформація є неправдивою.

Вважає, що в його характеристиці безпідставно зазначено, що він не бажає навчатись, не має чітких планів на подальше життя, оскільки в нього є мати похилого віку, дружина та двоє неповнолітніх дітей.

Не згоден також із зазначеним в характеристиці, що він брехливий та емоційно реагує на зауваження.

Стверджує, що адміністрація виправної колонії всіляко перешкоджає його умовно достроковому звільненню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14 травня 2018 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_4 з 12.03.2015 року відбуває покарання в Ольшанській виправній колонії (№ 53).
За час відбування покарання ОСОБА_4 зарекомендував себе наступним чином.
Під час утримання в СІЗО м. Старобільська з 05.07.2013 року по 26.09.2013 року та з 20.10.2013 року по 26.02.2015 року засуджений три рази порушив вимоги режиму утримання, зо що має три стягнення, які погашені згідно чинного законодавства. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав.
Під час утримання в СІЗО м. Луганська з 26.09.2013 року по 20.10.2013 року засуджений вимоги режиму утримання не порушував, стягнень не мав. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав.
Під час утримання в СІЗО м. Миколаєва з 26.02.2015 року по 12.03.2015 року засуджений вимоги режиму утримання не порушував, стягнень не мав. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав.
По прибуттю до Ольшанської виправній колонії № 53, був розподілений до відділення № 6, де і знаходиться по теперішній час. За час відбування покарання ОСОБА_4 чотири рази порушив вимоги режиму утримання, за що має чотири стягнення, які погашені згідно чинного законодавства.
Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_4 , останній характеризується з посередньої сторони.
Загалом, за весь період відбування покарання засуджений має сім стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. Має чотири заохочення правами начальника установи.
27.05.2016 року засудженому ОСОБА_4 було відмовлено на комісії відповідно до статті 82 КК України у заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку із тим, що останній не став на шлях виправлення.
14.04.2017 року засудженому ОСОБА_4 було відмовлено комісією відповідно до статті 81 КК України про умовно-дострокове-звільненя, у зв`язку із тим, що останній не довів свого виправлення.
Врахувавши зазначене, суд прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли своє підтвердження, тому суд вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні подання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

В письмових клопотаннях прокурор просив розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання: відповідно до ч. 2 якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; відповідно до п. 2 ч.2 зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Вироком Кремінського районного суду Луганської області від 24.03.2014 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121, ст.71 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.
На момент розгляду заяви судом першої інстанції засуджений відбув 6 років 4 місяці 24 дні. Невідбутий строк складав 7 місяців 6 днів.
Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні заяви останнього.
Колегія суддів з даним висновком погоджується.

Так, згідно положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26.04.2002 роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.
Відповідно до п. 17 вищезазначених постанов суду слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як зазначив суд першої інстанції, з березня 2015 року по квітень 2017 року засуджений ОСОБА_4 не був працевлаштований на виробництві при державній установі Ольшанська виправна колонія (№53), так як не мав бажання працювати. З квітня 2017 року та по теперішній час працює згідно рознарядок робітником цеху №2, за що має чотири заохочення, що свідчить про позицію пристосування до вимог режиму утримання. Двогодинні відпрацювання виконує, але під контролем. Засуджений ОСОБА_4 не приймає участі в роботах з благоустрою місць позбавлення волі та ремонтних роботах на відділенні СПС №6.
Окрім того, як вбачається із матеріалів судового провадження ОСОБА_4 неодноразово поміщався в ДІЗО, де знаходився в загальній кількості 50 діб. В 2017 році працював лише в квітні, вересні, жовтні, листопаді. Станом на 01.05.2018 року взагалі не був залучений до суспільно корисної праці, тому на сьогоднішній день на його рахунку лише невелика сума, і у зв`язку з цим він має значну заборгованість перед закладом.

Також, дослідивши матеріали особової справи, суд першої інстанції зазначив, що з характеристики, затвердженої начальником державної установи «Ольшанська виправна колонія» (№53), вбачається, що засуджений скритний, брехливий. Має завищену самооцінку. На зауваження реагує емоційно, приймає не завжди виважені рішення, не має бажання підвищувати свій освітній рівень. Участі у суспільному житті колективу та масових заходах не приймає, не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених.
Доводи засудженого, що судом не вірно зазначено, що він має 7 стягнень не є слушними, з огляду на те, що хоч він і мав тільки 4 стягнення перебуваючи в державній установі « Ольшанська виправна колонія» №53, але стягнення рахуються судом за весь період утримання засудженного, а ОСОБА_4 мав ще 3 стягнення під час перебування в СІЗО м. Старобільська.
Також комісією 27.05.2016 року та 14.04.2017 року розглядались питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, та про можливість умовно-дострокове-звільнення, проте рішенням комісії обидва рази відмовлено ОСОБА_4 , як такому, що не став на шлях виправлення.
Наведені обставини знайшли своє підтвердження перевіркою матеріалів справи засудженого ОСОБА_4 , а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого.
Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, наявність протягом тривалого часу відбування покарання незначної кількості заохочень у ОСОБА_4 та дуже короткого строку коли останній працював, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання відносно засудженого ОСОБА_4 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні його заяви, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
А доводи апелянта про те, що характеристика надана адміністрацією колонії не відповідає дійсності тому, що адміністрація спеціально всіляко перешкоджає його умовно - достроковому звільненню є тільки його суб`єктивною думкою, яка не підтверджується матеріалами справи.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року, якою засудженому ОСОБА_4 відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Говуючий:

Судді: