Провадження № 1-м/760/61/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю:

прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої подано клопотання про застосування тимчасового арешту, ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду міста Києва клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_8 про застосування тимчасового арешту щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_8 про застосування тимчасового арешту щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор у клопотанні зазначив, що 12.10.2018 співробітниками СКР Солом`янського УП ГУ НП України відповідно до ст. 208, 582 КПК України затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу вказана особа перебуває у міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.210, ч.3 ст. 30 та ч. 5 ст. 228-1 КК РФ, двох правопорушень, передбачених п. «а» ч. 4 ст.228-1 КК РФ та вчинення злочинів, передбачених п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228-1 КК РФ (здійснення незаконного виробництва, збут наркотичних засобів з використанням електронних і інформаційно-телекомунікаційних засобів, у великому розмірі, вчиненою злочинною організацією). Ці злочини відповідають злочинам, що передбачені ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а також ч. 1 ст. 255 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі.

Як вказується в клопотанні, ініціатором розшуку ОСОБА_4 є компетентні органи Російської Федерації.

Так, 27.07.2018 начальником відділу ОВС СЧ СУ УМВС РФ по Республіці Карелія ОСОБА_9 винесено постанову про розшук обвинуваченого ОСОБА_4

31.07.2018 заступником начальника УКР МВС по Республіці Карелія ОСОБА_10 винесено постанову про оголошення обвинуваченого ОСОБА_4 в міжнародний розшук. Вказаною постановою ухвалено рішення про підготовку та направлення в НЦБ Інтерполу матеріалів, необхідних для організації розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 в державах-членах Інтерполу.

В подальшому суддя Верховного суду Республіки Карелія ОСОБА_11 своєю апеляційною постановою від 16.08.2018 залишив без змін ухвалу Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 01.08.2018, якою ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як зазначається в клопотанні, відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Крім того, згідно з ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства.

З огляду на вищевикладене, керуючись положеннями Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року, Європейської конвенції про видачу правопорушників від 1957 року, ст. 583 КПК України, прокурор просить застосувати тимчасовий арешт до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

ОСОБА_4 , його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, стверджували, зокрема, про порушення прав ОСОБА_4 . ОСОБА_4 зазначив, що не знав, що перебуває в міжнародному розшуці, до України приїхав разом із цивільною дружиною, яка на даний час є вагітною, жодних підтвердних документів слідчому судді надано не було.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 також зазначили, що відповідно до ч.4 ст.583 КПК України до клопотання про застосування тимчасового арешту має бути доданий протокол про затримання особи та вказали, що відповідно до ч.1 ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Разом з тим, протокол затримання ОСОБА_4 складений російською мовою.

Також сторона захисту вказала, що відповідно до ч.2 ст.574 КПК України центральним органом України щодо видачі (екстрадиції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування є Генеральна прокуратура України, а згідно з ст.460 КПК Російської Федерації таким органом є Генеральна прокуратура Російської Федерації. Виходячи з цього, документи в клопотанні не є запитом компетентного органу в розумінні ст.16 вищевказаної Конвенції, а запит Генеральної прокуратури Російської Федерації відсутній в матеріалах клопотання.

Крім того, сторона захисту зазначила, що в картці Інтерполу вказаний інший паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_4 , ніж той, що був наданий слідчому судді для встановлення особи, щодо якої подано клопотання про застосування тимчасового арешту, копії документів у клопотанні не завірені.

У зв`язку з цим прокурор додатково зазначив, що протокол про затримання особи було складено російською мовою для дотримання прав ОСОБА_4 , а завірення документів правоохоронних органів іншої держави печатками органів прокуратури України не передбачено.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про застосування тимчасового арешту до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників (далі Конвенція) договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Статтею 16 Конвенції передбачено, що у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства.

Україна ратифікувала вказану Конвенцію, є її Стороною, а відповідне національне законодавство є узгодженим з цією Конвенцію.

Зокрема, згідно з чч.1, 4 ст.583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. До клопотання про застосування тимчасового арешту додаються:

1) протокол затримання особи;

2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави;

3) документи, що підтверджують особу затриманого.

При цьому, згідно з чч.1, 2 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Також ч.5 ст.208 КПК України передбачено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Як зазначається у ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Слідчим суддею встановлено, що до клопотання про застосування тимчасового арешту до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 додані протокол затримання особи; документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; документи, що підтверджують особу затриманого.

Так, 12.10.2018 р. о 13 год. 18 хв. начальником СОКП Солом`янського УП ГУНП в м.Києві затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, про що було складено протокол затримання російською мовою, яким ОСОБА_4 , зокрема, було повідомлено підставу затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Згідно з вказаним протоколом, ОСОБА_4 зауваження під час затримання не висловлювалися, орган, уповноважений на надання безоплатної правової допомоги, повідомлено про затримання ОСОБА_4 12.10.2018 о 14 год. 20 хв. тощо.

Щодо заперечень захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про порушення під час затримання прав ОСОБА_4 та ст.29 КПК України, слід вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Отже, цією нормою законодавства України встановлено безумовну вимогу щодо повідомлення затриманого зрозумілою для нього мовою.

Таким чином, складання протоколу затримання громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 російською мовою не становило порушення вимог ст.29 КПК України, а, навпаки, мало метою дотримання вимог ст.42, ч.4 ст.208 КПК України та прав ОСОБА_4 , що узгоджується з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Слідчим суддею також встановлено, що до клопотання додані документи, що містять дані про вчинення ОСОБА_4 на території РФ злочинів, передбачених п.п. «а», «г» ч.4, ч.5 ст. 228-1, ч.1 ст.210 КК РФ (керівництво структурним підрозділом організованого злочинного угруповання, здійснення незаконного виробництва, збут наркотичних засобів з використанням електронних і інформаційно-телекомунікаційних засобів, у великому розмірі, вчиненого злочинною організацією). Ці злочини відповідають злочинам, що передбачені ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307 КК України, а також ч.1 ст.255 КК України, і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі.

До клопотання також додані документи, що містять дані про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави, а саме: ухвалу Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 01.08.2018, якою ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та апеляційної ухвали Верховного суду Республіки Карелія від 16.08.2018, якою залишено без змін ухвалу Петрозаводського міського суду Республіки Карелія від 01.08.2018.

До клопотання також додані документи, що підтверджують перебування ОСОБА_4 в міжнародному розшуці, зокрема, постанову заступника начальника відділу №1 УУР МВС по Республіці Карелія про оголошення обвинуваченого ОСОБА_4 в міжнародний розшук від 31.07.2018, документи з бази даних Інтерполу.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що відповідно до ч.2 ст.574 КПК України центральним органом України щодо видачі (екстрадиції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування є Генеральна прокуратура України, згідно з ст.460 КПК Російської Федерації таким органом є Генеральна прокуратура Російської Федерації, документи в клопотанні не є запитом компетентного органу в розумінні ст.16 вищевказаної Конвенції, запит Генеральної прокуратури Російської Федерації відсутній в матеріалах клопотання, слід зазначити таке.

Згідно з чч.1, 3 ст.16 Конвенції у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства.

Запит про тимчасовий арешт надсилається компетентним органам запитуваної Сторони або дипломатичними каналами, або безпосередньо поштою, або телеграфом, або через Міжнародну організацію кримінальної поліції (Інтерпол), або у будь-який інший спосіб, який дозволяє мати письмове підтвердження або який визнається запитуваною Стороною. Запитуючий орган без зволікань інформується про результати розгляду його запиту.

Як встановлено ч.2 ст.574 КПК України, центральним органом України щодо видачі (екстрадиції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування є Генеральна прокуратура України. Проте національним законодавством не визначено компетентний орган України щодо тимчасових арештів.

У зв`язку з цим необхідно зазначити, що до слідчого судді надійшло клопотання саме про тимчасовий арешт ОСОБА_4 , а не про його екстрадиційний арешт, отже, твердження захисників, що компетентним органом у даному випадку в розумінні ст.16 Конвенції є Генеральна прокуратура України, не ґрунтуються на положеннях законодавства України.

Щодо тверджень сторони захисту, що згідно з ст.460 КПК Російської Федерації компетентним органом в даному клопотанні є Генеральна прокуратура Російської Федерації, отже, саме цей орган має надсилати відповідні запити, то виходячи з КПК України слідчий суддя не має повноважень перевіряти відповідність повноважень запитуючої сторони її національному законодавству та перевіряти законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу. Тому, вказане твердження захисників є таким, що також не ґрунтується на положеннях законодавства України.

Крім того, сторона захисту зазначила, що в картці Інтерполу вказаний інший паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_4 , ніж той, що був наданий слідчому судді для встановлення особи, щодо якої подано клопотання про застосування тимчасового арешту.

Слідчий суддя вважає необхідним вказати, що прокурором для встановлення особи ОСОБА_4 було надано паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_4 та паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , який зазначений в картці Інтерполу, при цьому відомості у внутрішньому паспорті щодо виданого паспорту для виїзду за кордон збігалися із номером паспорту громадянина РФ для виїзду за кордон, наданому слідчому судді. Крім того, сам ОСОБА_4 підтвердив слідчому судді свою особу та громадянство під час судового засідання. Отже, особа ОСОБА_4 була встановлена належним чином.

Виходячи з викладеного, та зважаючи на те, що при розгляді клопотання підстав для відмови в застосуванні тимчасового арешту до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 не встановлено, клопотання про застосування тимчасового арешту подано прокурором у відповідності до вимог ст.583 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання та застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 тимчасового арешту терміном 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

З урахуванням вищезазначеного та ст.132 КПК України слідчий суддя також вважає, що потреби у тимчасовому арешті громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , який вчинив злочин за межами України, виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи цієї особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Керуючись ст.29 Конституції України, стст.1, 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ст.ст. 132, 208, 209, 582, 583 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_8 про застосування тимчасового арешту щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт терміном 40 діб до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

Строк тимчасового арешту рахувати з 13 год. 18 хв. 12.10.2018.

Строк дії ухвали визначити до 24 год. 20.11.2018.

Утримувати громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Київському СІЗО.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_12 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а особою, до якої застосований тимчасовий арешт, - в цей же строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1