Справа № 467/943/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника Арбузинської ВК 83 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кутузівка Веселинівського району Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

засудженого вироком апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2008 року за п.п. 6, 8, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2018 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обгрунтування клопотання засудженим зазначено, що він відбув 3/4 частини призначеного покарання, за час перебування ним в установах виконання покарання мети увёязнення було досягнуто за період відбування покарання та просив врахувати його характеризуючи дані. При цьому у клопотанні засуджений у своїх вимогах посилається на вимоги ст. 82 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки останній не довів своє виправлення. Останній має незнаяте та непогашене стягнення. Заочення засуджений мав не систематично, а лише перед застосуванням пільг, в яких йому також було неодноразово відмовлено, тоді як стягнення на засудженого накладалися протягом усього періоду строку відбування ним покарання.

Представник Арбузинської ВК № 83 в судовому засіданні просив суд відмовити засудженому в задоволенні клопотання та зазначив суду, що засуджений ОСОБА_5 за період його відбування покарання позитивних змін в ставленні до виправлення не виявив, має одне стягнення, яке є незнаятим та непогашеним, є порушником режиму встановлених умов та порядку відбування покарання, не в повному обсязі виконує норми виробітку на виробництві та не бажає стати на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати клопотання за його відсутності, просив клопотання задовольнити.

Суд, заслухавши думку прокурора, представника Арбузинської ВК № 83, вивчивши матеріали клопотання, особову справу засудженого ОСОБА_5 , за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, і оцінюючи кожний доказ, з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку, прийшов до таких висновків.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилами п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджений вироком апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2008 року за п.п. 6, 8, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Даний вирок набрав законної сили 14 жовтня 2008 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 14 жовтня 2008 року вирок апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2008 року залишено без змін.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього увязнення з 31 жовтня 2007 року по 14 жовтня 2008 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 почався з 31 жовтня 2007 року, в той час як кінець строку відбування покарання припадає на 18 листопада 2019 року.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_5 відбув 10 років 04 місяці 05 днів, тобто більш ніж 3/4 строку покарання, призначеного йому вироком апеляційного суду Одеської області від 14 травня 2008 року, то у цьому випадку, суд, зважаючи на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зокрема, відповідно до розяснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України№ 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зокрема, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

В той же час, згідно засади диспозитивності кримінального провадження, сторони є вільними у використанні своїх прав у межах і у спосіб, передбачених КПК України.

Суд же, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

При цьому, суд вкотре наголошує, що під час провадження на підставі Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 04.ХІ. 1950 р.) застосовується принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження.

Отже, дані, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи, які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Так, із доданих представником Арбузинської ВК № 83 до клопотання документів, зокрема, довідки про заохочення та стягнення від 17.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 мав 6 стягнень, які накладалися: 05 квітня 2009 року за порушення розпорядку дня, у виді попередження. яке є погашеним; 04 травня 2009 року за порушення розпорядку дня у виді догани, яке є погашеним; 15 квітня 2012 року за перешкоджання проведенню обшуку шляхом поміщення до ДІЗО, яке є погашеним; 24 квітня 2013 року за невиконання команди "Відбій" у виді догани, яке є знятим; 06 травня 2016 року за порушення форми одягу у виді догани, яке є погашеним та 04 квітня 2018 року за порушення форми одягу у виді догани, яке на день розгляду клопотання є непогашеним та незнятим.

З вказаної довідки також слідує, що ОСОБА_5 23 серпня 2013 року, 11 квітня 2014 року, 03 січня 2017 року, 03 жовтня 2017 року заохочувався за підсумками роботи у третьому кварталі 2013 року, у першому квартілі 2014 року, у четвертому квартілі 2016 року, у третьому кварталі 2017 року.

Із характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 17 вересня 2018 року вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 31 жовтня 2007 року.

З 2015 року відбуває покарання в Арбузинській ВК №83, працевлаштований на виробництві колонії каменотесом в цеху ручного обробітку граніту. через особисту неорганізованість норми виробітку в повному обсязі не виконує, уникає виконання робіт із самообслуговування, до виконання робіт з благоустрою ставиться негативно, особистої участі в організації виховних заходів не приймає, виконавчого листа не має, підтримує звязки з рідними.

З вказаної характеристики, окрім цього, а також матеріалів особової справи засудженого вбачається, що комісією колонії йому було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, а саме у заміні невідбутої частини покарання більш мяким покаранням, протокол засідання комісії № 11 від 28 березня 2016 року, як такому, що не став на шлях виправлення, та у застосуванні ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, протокол засідання комісії № 25 від 29 серпня 2016 року, як такому, що не довів свого виправлення.

Суд враховує ст.6 КВК України відповідно до якої виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

А прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обовязковим і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Приймаючи рішення, суд приходить до висновку, що в поведінці засудженого ОСОБА_5 та його ставленні до праці хоч і мають місце певні позитивні зрушення, проте, період, протягом якого відбулись ці зрушення є занадто нетривалим, що дають суду підстави сумніватись, що засуджений виправився і кардинально змінив свою поведінку та ставлення до праці. Крім того, засуджений на день розгляду клопотання про умовно-дострокове його звільнення, має незняте та непогашене стягнення, яке накладено на нього у квітня 2018 року.

Надаючи оцінку доказам про поведінку засудженого і його ставлення до праці, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» і за яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Зокрема, суд враховував, що в матеріалах, доданих до клопотання, а також в матеріалах особової справи засудженого відсутні докази, на підставі яких можна було б зробити висновок «поза розумним сумнівом» про виправлення засудженого, зокрема, про його ставлення до праці та порушенням режиму встановлених умов та порядку відбування покарання.

За таких обставин суд вважає, що за час відбування покарання поведінка засудженого, ставлення засудженого ОСОБА_5 до праці, додержання ним вимог режиму, не доводять його виправлення, а тому суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 вимог ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
При цьому суд зазначає, що засуджений помилково у клопотанні посилання на ст. 82 КПК України, оскільки таке посилання не стосується предмету розгляду заявленого клопотання, а із змісту його видно, що засуджений просив прийняти рішення по суті саме про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, як передбачено ст. 81 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, 369, 370, 376, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Арбузинського
районного суду ОСОБА_1