Постанова
Іменем України

31 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
виправдані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0016304, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України), та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивовано неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог процесуального закону, оскільки відкинуто докази обвинувачення без наведення належного на те мотивування, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у інкримінованому їм злочині. Також зазначає про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки не наведено підстави, з яких доводи апеляційної скарги прокурора визнані необґрунтованими.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та виправдано їх у зв`язку з недоведеністю того, що ними вчинено кримінальне правопорушення. Також судом вирішено долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 рокувідносно виправданих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке не було підтверджено в суді
Стороною обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувались кожен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за таких обставин.
25 жовтня 2013 року приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вступили між собою в попередню злочинну змову і вирішили проникнути до приміщення продуктового кіоску на АДРЕСА_1 та відкрито викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , діючи узгоджено з ОСОБА_6 , скориставшись тим, що продавець ОСОБА_9 відчинила вхідні двері кіоску, з-за спини підійшов до неї і, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відштовхнув її від дверей та, утримуючи вхідні двері за ручку, обмежив вхід останньої у кіоск. У цей час ОСОБА_6 забіг у кіоск, звідки відкрито викрав чуже майно, яке належить ТОВ «МІГ Трейд», а саме грошові кошти в сумі 920 грн.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувались у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням в інше приміщення.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у запереченні на касаційну скаргу просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Зазначив, що прокурором в касаційній скарзі не наведено обставин та доказів, яким, на думку останнього, судом першої інстанції надано іншу оцінку та які безпідставно відхилено.
Захисник та виправдані у судовому засіданні суду касаційної інстанції проти задоволення касаційної скарги прокурора заперечували.
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції не підтримала касаційну скаргу прокурора.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Практика Європейського суду з прав людини
4.1.1 Справа «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року
… 53. Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

4.1.2 Справа «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року
… 86. Враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 85. Належність доказів
Частина 1. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

4.2.2 Стаття 86. Допустимість доказу
Частина 1. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

4.2.3 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.2.4 Стаття 223. Вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій
Частина 1. Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Частина 7. Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

4.2.5 Стаття 374. Зміст вироку
Частина 3. У мотивувальній частині вироку зазначаються:
1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

4.2.6 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.7 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду провадження судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання судами вимог кримінального процесуального закону при постановленні судових рішень в частині виправдання за пред`явленим обвинуваченням.
5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ними злочину, виходив з наступного.
Безпосередньо, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки частина з них здобута з порушенням норм процесуального закону, а інші, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до діяння, зазначеного в обвинувальному акті.
Так, показання потерпілої ОСОБА_9 , на яких ґрунтується висунуте обвинувачення, правильно визнано такими, що суперечать сукупності досліджених судом доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що перевірка даних щодо зовнішності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ідентифікованих потерпілою як грабіжників, шляхом впізнання не проводилася. При цьому потерпілою без будь-якої конкретизації індивідуальних ознак, зазначалось лише про загальні прикмети грабіжників.
Крім того, доказами, здобутими у провадженні (інформацією, що містяться в даних мобільної системи зв`язку), достеменно встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фізично не могли бути на зупинці громадського транспорту поряд з кіоском на вул. Глибочицькій № 2 більш як 30 хвилин та в час вчинення злочину, зазначений потерпілою.

Також об`єктивних даних на підтвердження дійсного розміру шкоди, завданої злочином, потерпілою не надано.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що показання потерпілої в судовому засіданні, а також дані, які містяться в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої, як доказ винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є нелогічними та суперечливими.
Судом першої інстанції також визнано недопустимим доказом дані протоколу огляду місця події, під час проведення якого виявлено та вилучено грошові купюри у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що здійснювався у службовому кабінеті слідчим Шевченківського РУ ГУ МВС України м. Києва. Суд підставно вказав, що фактично було проведено обшук вказаних осіб за відсутності понятих, що є порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК України [4.1.2, 4.2.4].
Таким чином, судом встановлено, що кримінальне правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_9 мало місце, але з урахуванням тих доказів, що були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов правильного висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за обставин, зазначених в обвинувальному акті.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК України, доводи апеляційної скарги прокурора перевірені апеляційним судом повною мірою шляхом повторного дослідження доказів у провадженні (перевіркою матеріалів провадження, викликами для допиту свідків) та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
5.3 Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, Суд вважає, що передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 436, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2