Провадження №1-кс/201/6133/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому заявник просить суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року у справі №201/15727/17, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого заявник посилається на те, що слідчими Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003568 від 19 жовтня 2017 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке на даний час закрито, тому відсутня необхідність в перебуванні зазначеного майна під арештом.

Заявник через канцелярію суду 09 жовтня 2018 року надала до суду заяву, в якій просила розглянути клопотання про скасування арешту майна без її участі, вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в клопотанні та доказів, наявних в матеріалах справи.

Представники Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області і Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши заяву, дослідивши надані докази слідчий суддя приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року у справі №201/15727/17 було задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003568 від 19 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: був накладений арешт на нерухоме майно з метою запобігання незаконного відчуження, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; заборонено державним реєстраторам та іншим особам (в тому числі нотаріусам), які уповноважені вчиняти реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 19 жовтня 2017 року за № 738, належить квартира АДРЕСА_1 .

З лита Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 від 02 липня 2018 року, адресованого ОСОБА_3 , вбачається, що у кримінальному провадженні №0003568 від 19 жовтня 2017 року слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 15 грудня 2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України («Кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення») було прийнято рішення про закриття цього кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, долю речових доказів та документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи, що слідчим і прокурором не надано доказів того, що вилучені під час обшуку речі використовувались як засоби і знаряддя злочину, вилучене майно відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягає поверненню власнику.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, в межах якого на належне заявнику майно був накладений арешт, суд приходить до висновку про обґрунтованість даного клопотання та відсутність необхідності в подальшому арешті майна, у зв`язку із чим дане клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, подальший арешт майна, за відсутністю передбачених для цього підстав, порушує права заявника на вільне використання своєю власністю, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року у справі № 201/15729/17 на нерухоме майно з метою запобігання незаконного відчуження, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Скасувати заборону державним реєстраторам та іншим особам (в тому числі нотаріусам), які уповноважені вчиняти реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Ухвала оскарженню не підлягає, та підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1