Справа № 206/7217/16-к
Провадження № 1-кп/206/271/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" червня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001352 від 02.12.2016 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.10.2005 року Самарським районним судом м. Дніпорпетровська за ст.ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч.3, ст. 185 ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком на 2 роки;
-11.03.2009 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
-09.09.2009 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
-26.07.2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
-07.11.2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 05.06.2015 року звільнений умовно - достроково з П`ятихатської ВК № 122 Дніпропетровської області на не відбутий строк 6 місяців 9 днів за ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28.05.2015 року;
-23.09.2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представник потерпілого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 17 березня 2016 року близько 21 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, прибув до структурного підрозділу «Локомотивне депо» станції «Нижньодніпровськ-вузол» РФ « Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Рибальська, 12, де реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно таємно, повторно, з корисливих мотивів, через паркан з північної сторони переліз на огороджену територію структурного підрозділу, тим самим проник у сховище. Після чого підійшов до електровозу ВЛ-8 № 896, який був розташований на 46 колії СП «Локомотивне депо» станції «Нижньодніпровськ-вузол» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» біля цеху періодичних ремонтів № 1 шостої секції (ПР-1) та через вікно, у якого було відсутнє скло з правого боку дверей, з лівої секції північної сторони локомотиву проліз всередину кузова електровозу, де в робочій його частині виявив металеві деталі, які визначив як об`єкт свого злочинного посягання, після чого, діючи таємно, з корисливих мотивів, повторно, викрав два шунти амперметра, дві котушки МКП-23А та одну котушку МКП-23В з робочої частини кузова електровоза, після чого з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями потерпілому - ПАТ «Укрзалізниця» в особі СП «Локомотивне депо» станції «Нижньодніпровськ-Вузол» РФ « Придніпровська залізниця» матеріальну шкоду за загальну суму 3487 грн. 61 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/12.1/2203 від 21.11.2016 року.
Так, дії ОСОБА_3 виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у сховище, кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, на початку листопада 2016 року, точної дати в ході досудового слідства встановити не представилось можливим, достовірно знаючи, про наявність системи індивідуального опалення в житлі сусідів його двоюрідного брата ОСОБА_8 , який мешкає за адресою - буд. АДРЕСА_2 , вирішив скоїти крадіжку чавунного радіатора даної системи опалення, реалізуючи виниклий злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, 20.11.2016 року близько 12 години, через пошкоджену частину паркана домоволодіння таємно проник на територію домоволодіння сусідки двоюрідного брата - потерпілої ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де, усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає , а власники житла відсутні, пошкодивши вікно на кухні будинку, проник всередину будинку, де за допомогою газового ключа, який відшукав тут же, демонтував чавунну батарею опалення вагою 60 кг, яку таємно викрав, після скоєння злочину з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_10 згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 38 від 12.12.2016 року матеріальну шкоду на суму 247 грн. 35 коп.
Своїми діями ОСОБА_11 скоїв злочин, який виразився у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло, кваліфікується за ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 наведене обвинувачення визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, які вказані у обвинувальному акті, просив суворо не карати.
Суду пояснив, 17 березня 2016 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, він прибув до структурного підрозділу «Локомотивне депо» станції «Нижньодніпровськ-вузол» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Рибальська, 12, де переліз через паркан на огороджену територію. Після чого підійшов до електровозу, який був розташований на колії та через вікно, у якого було відсутнє скло з правого боку дверей, з лівої секції північної сторони локомотиву проліз всередину кузова електровозу, де в робочій його частині виявив металеві деталі, а саме:два шунти амперметра, дві котушки МКП-23А та одну котушку МКП-23В з робочої частини кузова електровоз, які викрав. Після чого зник з місця злочину та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, а саме здав на металабрут. Вилучені кошти витратив на власні потреби. Окрім того, підтвердив всі обставини, викладені у обвинувальному акті, які мали місце 20.11.2016 року. А саме, викрадення ним чавунної батареї опалення вагою 60 кг.
Окрім, того обвинувачений ОСОБА_3 , підтвердив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи, у вчиненому щиро кається.
Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 пояснив, що всі обставини справи їй відомі з матеріалів кримінального поравдження, очевидцем зазначеної крадіжки вона не була. Підтверджує обставини викладені у обинувальному акті.
Потерпіла ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, тому суд, відповідно до ст. 325 КПК України розглядає справу за відсутності потерпілої. Окрім того, в заяві, зазначено, що ОСОБА_12 матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має та міру покарання останньому просила визначити на розсуд суду. Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності і логічності його показань про обставини злочину, добровільності та істинності його позиції.
В судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням обвинуваченого та за відсутності заперечень інших учасників процесу, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого обвинуваченим злочину, які ніким не оспорювалися.
Враховуючи показання обвинуваченого та його бажання не досліджувати інші докази по справі, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, суд доходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні вказаного злочину.
Оцінюючи викладені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, несуперечливими, а викладені в них відомості, такими, що вірно відображають фактичні обставини справи, у зв`язку з чим приходить до однозначного висновку про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.
Підводячи підсумок викладеному, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище.

При призначенні покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, те, що останній раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, скоїв злочини в період іспитового строку за попереднім вироком, не працює, за місцем проживання, характеризується посередньо (т.1 а.п. 48), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т. 1 а.п. 45,47).
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття.
До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, обраного останньому за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 23.09.2016 року. Саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, а також обставини справи, суд доходить висновку, що виправлення засудженого не можливе без реального відбування покарання.
Крім того, при призначенні остаточного покарння суд враховує роз`яснення п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК ( 2341-14 ): спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Відповідно до ст. 33 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України призначається покарання у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.
За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті), які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Оскільки епізод злочинної діяльності від 17 березня 2016 року ОСОБА_3 вчинений до постановлення 23 вересня 2016 року попереднього вироку Самарським районним судом м. Дніпропетровська, охоплюється єдиною кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України, як і епізод вчинений після постановлення цього вироку, то за нього не може бути призначене окреме покарання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним - у вигляді тримання під вартою.
Крім того, до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 19.12.2016 року.

24.12.2015 року вступив в силу Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII, відповідно до якого судом зараховується строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Проте, відповідно до Закону № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року до ч. 5 ст. 72 КК України було внесено зміни, згідно з яким «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.» Даний Закон України набув чинності 21.06.2017 року.
Так згідно ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи викладене, та те, що обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, період часу з 19.12.2016 року по 20.06.2017 року включно підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Період часу з 21.06.2017 року по 13.12.2017 року підлягає зарахуванню у строк покарання, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Щодо вирішення цивільного позову суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 128 КПК України представником потерпілого, заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.
На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Представник потерпілого, на обґрунтування поданого цивільного позову, в частині розміру матеріальної шкоди, посилається на висновок судово-товарознавчої експертизи № 6/12.1/2203 від 21.11.2016 року, відповідно до якого ПАТ «Укрзалізниця» в особі СП «Локомотивне депо» станції «Нижньодніпровськ-Вузол» РФ « Придніпровська залізниця» було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 3487 гривень 61 копійок, довідку видану структурним підрозділом "Локомотивне депо Нижньодніпровськ - Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" № ТЧТ-1/130 від 21.03.2016, відповідно до якої вартість робіт з ремонту електровозу, становить суму у розмірі 39,42 гривень. З урахуванням ПДВ вказана сума становить 4232,44 гивень. (ПДВ 705,41 гривень).
Суд вважає матеріальну шкоду у розмірі 3487 гривень 61 копійок, відповідно до висновоку судово-товарознавчої експертизи № 6/12.1/2203 від 21.11.2016 року, спричинен
у ПАТ «Укрзалізниця» в особі СП «Локомотивне депо» станції «Нижньодніпровськ-Вузол» РФ « Придніпровська залізниця» доведеною та такою, що підлягає задоволенню.
В решті позову відмовити.
Витрати, пов`язані з залученням експертів в кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 100,124,349, 367-374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, обраного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 23.09.2016 року, і визначити останньому до відбуття покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 19.12.2016 року по 20.06.2017 року включно у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 13.12.2017 року включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з 19.12.2016 року.

Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м. Дніпро, вул. Дмитра Яворницького, 108, ) - 3487 гривень 61 копійок (три тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 61 копійок на відшкодування матеріальної шкоди.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь експертної установи Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України витрати: за проведення судово-товарознавчої експертизи № 6/12.1/2203 від 21.11.2016 року у розмірі 351,81 грн. (одержувач платежу: УДКСУ у Шевченківському районі м. Дніпра Дніпропетровської області; номер рахунку: 0004; МФО: 805012; ; найменування установи банку: ГУДКСУ у Дніпропетровській області), (т. 2 а.п. 36).
Речові докази: компакт диск із відеозаписом слідчого експерименту від 22.12.2016 року (т. 2 а.п. 98) - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0001352.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1