Постанова
Іменем України

12 липня 2018 року
м. Київ
Справа № 607/11658/15-к
Провадження № 51-859 км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романове Село Збаразького району Тернопільської області та мешканця м. Тернополя, громадянина України, несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено: за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду на початку квітня 2015 року у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вимагання, а також викрадення людини. З метою вчинення злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 підготували обріз мисливської рушниці, електрошокер, ліхтарик і маски типу "балаклава".

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 квітня 2015 року, близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на автомобілі марки "Mercedes Vito", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхали до будинку АДРЕСА_1 в якому проживає потерпілий ОСОБА_11 . Попередньо розподіливши між собою ролі та дії, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , побачивши потерпілого ОСОБА_11 , одягнули на голову маски типу "балаклава" з метою приховати обличчя. Підійшовши до ОСОБА_11 , ОСОБА_7 за допомогою кишенькового ліхтарика спрямував світло в очі потерпілого, чим засліпив його. Надалі ОСОБА_8 спрямував ствол рушниці у бік потерпілого та завдав йому удар прикладом в ділянку грудної клітки, чим спричинив йому тілесні ушкодження, після чого наказав йому лягти на землю та покласти руки за спину. В цей час ОСОБА_10 , за допомогою "скотчу", зв`язав руки та заклеїв рот потерпілому ОСОБА_11 , що унеможливлювало його супротив, а ОСОБА_7 одягнув йому на голову маску. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 під`їхав на автомобілі до гаражного приміщення ОСОБА_11 де ОСОБА_10 разом із ОСОБА_8 примусово, утримуючи за руки, завели потерпілого у салон автомобіля, поклали його між сидіннями. Під час проїзду у вказаному автомобілі з вулиці Карпенка на вулицю Поліська в м. Тернополі ОСОБА_8 відклеїв скоч з роту потерпілого, а ОСОБА_10 забрав у нього ключі від вхідних дверей у офісне приміщення на АДРЕСА_2 , після чого, ОСОБА_8 , погрожуючи потерпілому застосуванням зброї та фізичною розправою йому та його сім`ї, вимагав надати інформацію щодо відомостей про коди до сигналізації, місцезнаходження сейфу та грошових коштів у будівлі його офісу. Отримавши необхідну інформацію від потерпілого ОСОБА_11 , останнього було доставлено назад до гаражного приміщення, де залишено.
Такі дії обвинувачених судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК.
Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року вирок суду першої інстанції в частині засудження обвинувачених за ч. 2 ст. 189 КК та призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок.
За вказаним вироком ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У відповідності до ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

ОСОБА_8 засуджено: за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_8 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднаноневідбуте покарання за вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2012 року у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, і за сукупністю вироків визначено до остаточного відбування покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
ОСОБА_10 засуджено: за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У відповідності до ст. 70 КК ОСОБА_10 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_9 засуджено: за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У відповідності до ст. 70 КК ОСОБА_9 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вирок в частині засудження ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в касаційному порядку не оскаржується.

Згідно з вироком апеляційного суду, на початку квітня 2015 року у

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном і викрадення людини. З метою вчинення злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 підготували обріз мисливської рушниці, електрошокер, ліхтарик і маски типу "балаклава".

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 квітня 2015 року, близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на автомобілі марки "Mercedes Vito", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхали до будинку АДРЕСА_1 в якому проживає потерпілий ОСОБА_11 . Розподіливши між собою ролі та дії, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , побачивши потерпілого ОСОБА_11 , одягнули на голову маски типу "балаклава" з метою приховати обличчя, ОСОБА_9 спостерігав за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_7 за допомогою кишенькового ліхтарика спрямував світло в очі потерпілого, чим засліпив його. Надалі ОСОБА_8 спрямував ствол рушниці у бік потерпілого та завдав йому удар прикладом у грудну клітку, чим спричинив йому тілесні ушкодження, після чого наказав лягти на землю та покласти руки за спину. В цей час, ОСОБА_10 , за допомогою "скотчу", зв`язав руки та заклеїв рот потерпілому, що унеможливлювало його супротив, а ОСОБА_7 одягнув йому на голову маску. Після чого, ОСОБА_7 під`їхав на автомобілі до гаражного приміщення потерпілого,де ОСОБА_10 разом із ОСОБА_8 примусово, утримуючи за руки, завели потерпілого всалон автомобіля, та поклали його між сидіннями. Попередньо ОСОБА_10 забрав у потерпілого ключі від офісного приміщення на вул. Поліська, 9. Під час проїзду у вказаному автомобілі з вулиці Карпенка на вулицю Поліська в м. Тернополі ОСОБА_8 відклеїв скоч з роту потерпілого, після чого, погрожуючи ОСОБА_11 застосуванням зброї та фізичною розправою йому та його сім`ї, вимагав надати інформаціющодо відомостей про коди до сигналізації, місцезнаходження сейфу та грошових коштів у будівлі, в якій знаходиться його офіс.

Таким чином, вказані дії обвинувачених, а саме вчинення за попередньою змовою групою осіб нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, судом апеляційної інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК, а також за ч. 2 ст. 146 КК, як викрадення людини за попередньою змовою групою осіб.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та особі засудженого, ставить питання про скасування постановленого апеляційним судом вироку в частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 187 КК і закриття провадження, а за ч. 2 ст. 146 КК просить змінити вирок та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК. На обґрунтування своїх вимог захисник стверджує, що у ОСОБА_7 не було домовленості з іншими обвинуваченими на вчинення розбою і він не знав, що ОСОБА_8 вимагав у потерпілого інформацію про можливість доступу до офісних приміщень, де той працював з іншими підприємцями, забрав ключі у потерпілого та одержав таку інформацію. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 , вказував, що особи, які його викрали не вимагали у нього майно, а розпитували про коди доступу до офісних приміщень. Стверджує, що ОСОБА_7 на потерпілого не нападав, погроз на його адресу з метою заволодіння його майном не висловлював. Вважає, що ОСОБА_7 має нести відповідальність лише за ч. 2 ст. 146 КК. Зазначає, що є всі підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання та просить застосувати до призначеного засудженому покарання за ч. 2 ст. 146 КК положення ст. 75 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні просив вирок апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Мотиви Суду
Заслухавши учасників провадження та перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені у касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК, та правильність кваліфікації його дій за вказаним злочином у касаційній скарзі захисником не оспорюється.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_6 убачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.
Разом із тим, як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК зроблено з дотриманням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено судом апеляційної інстанції, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Так, у касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на те, що висновок апеляційного суду викладений у судовому рішенні про визнання

ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, ґрунтується на неправильній, на думку захисника, оцінці доказів.
Водночас, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження такі доводи захисника не знайшли свого підтвердження, оскільки вони не базуються на вимогах закону і матеріалах кримінального провадження.
Зокрема, задовольняючи частково апеляційну скаргу прокурора та скасовуючи вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189 КК та постановляючи свій вирок за ч. 2 ст. 187 КК, апеляційний суд своє рішення обґрунтував, посилаючись на докази, які безпосередньо дослідив у ході апеляційного розгляду.
Так, згідно з даними журналу судового засідання прокурор та захисники відповідно до вимогч. 3 ст. 404 КПК, заявили клопотання про повторне дослідження апеляційним судом доказів, а саме просили допитати потерпілого ОСОБА_11 , дослідити результати оперативно-розшукових дій. Ці клопотання апеляційний суд задовольнив і провів дослідження доказів з дотриманням вимог безпосередності, змагальності, гласності та рівності.
Свій висновок щодо доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, апеляційний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 187 КК є правильною.
Такі висновки апеляційний суд обґрунтував, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_11 про обставини вчинення на нього нападу засудженими, під час якого ОСОБА_7 разом із іншими засудженими відібрали у нього ключі від кабінету та вимагали, щоб він надав їм доступ до офісного приміщення і цікавились матеріальними цінностями, розпитували чи є там сигналізація, як швидко приїжджає оперативна група на виклик, чи знає коди доступу до сейфів, чи має ключі, погрожували розправою, возили його до офісних приміщень.
Відповідні показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі, і показаннями ОСОБА_7 та інших засуджених, які підтвердили свою присутність в гаражі потерпілого, якого утримували в автомобілі ОСОБА_7 та те, що після нападу на потерпілого, відібрали у нього ключі, телефони і вимагали повідомити відомості, що необхідні для доступу в офісні приміщення, де працює потерпілий.
Крім того, свій висновок апеляційний суд обґрунтував об`єктивними доказами, а саме: даними протоколів за результатами проведення оперативно-розшукових заходів, відповідно до яких здійснювалось візуальне спостереження за ОСОБА_9 , в ході якого було встановлено, що він разом з обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 на автомобілі під керуванням ОСОБА_7 21 квітня 2015 року о 21 год. 35 хв. заїхали у двір будинку АДРЕСА_1 та, дочекавшись коли потерпілий заїхав у свій гараж, зв`язали його і перемістили у свій автомобіль та разом з ОСОБА_9 поїхали спочатку на вул. Поліську, потім на вул. Збаразьку і лише о 23 год. 10 хв. повернулись на вул. Карпенка та відпустили потерпілого, після чого поїхали в смт. В.Березовиця; даними протоколу про результати зняття інформації з каналів зв`язку, а саме прослуховування мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_9 , що підтверджує наявність попередньої змови обвинувачених на вчинення злочинів групою осіб; даними протоколів огляду місця події; даними протоколів обшуку; даними висновків експертів.

Наведені докази в їх сукупності поза розумним сумнівом вказують на те, що засуджені здійснили напад саме з метою заволодіння чужим майном, що знаходилося у офісному приміщенні, яке орендує потерпілий ОСОБА_11 на АДРЕСА_2 . Саме до цих приміщень засуджені поїхали після того як відібрали у потерпілого ключі і по дорозі, утримуючи його зв`язаним в автомобілі, вимагали повідомити коди сигналізації.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження спростовуються твердження у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 про те, що у ОСОБА_7 не було домовленості з іншими обвинуваченими на вчинення розбою, оскільки дії засуджених були узгодженими, послідовними та об`єднаними єдиним умислом.
Апеляційний суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, допустимості й належності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому ОСОБА_7 та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК.
Таким чином, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 , яким його визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 187 КК, є достатньо вмотивованим, ґрунтується на сукупності зібраних з дотриманням вимог КПК та належним чином оцінених у ході апеляційного розгляду справи доказів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК.
Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 у частині невідповідності призначеного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК покарання тяжкості злочину та особі засудженого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними.
Згідно зі статтями50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень ст. 75 КК колегія суддів не вбачає.
Під час касаційного розгляду провадження підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 встановлено не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3