Постанова

Іменем України
07 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 587/1958/16-к

Провадження № 51 3487 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 від 08 вересня 2016 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капітанівка Сумського району Сумської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Сумського районного суду Сумської області від 15 березня 2016 року за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт,
за ст. 389 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Вироком Сумського районного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 389 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.
На підставі ст. 71 КК України покарання ОСОБА_6 призначено за сукупністю даного вироку та вироку Сумського районного суду Сумської області від 15 березня 2016 року і остаточно визначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень та 120 годин громадських робіт. Відповідно до ст. 72 ч. 3 КК України ці покарання вказано виконувати самостійно.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за умисне ухилення від відбуття громадських робіт за наступних обставин.
15 березня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений вироком Сумського районного суду Сумської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 240 годин громадських робіт та 20 квітня 2016 року був поставлений на облік у Сумському районному відділі кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України в Сумській області.
05 травня 2016 року ОСОБА_6 за викликом з`явився до кримінально-виконавчої інспекції, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання. Йому було повідомлено, що громадські роботи він повинний відбувати на території Кекинської сільської ради, починаючи з 11 травня 2016 року та йому було надано направлення для відбування покарання у вигляді громадських робіт. ОСОБА_6 був письмово попереджений про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 ч. 2 КК України у разі ухилення від відбування покарання.
Розпорядженням № 17 від 10 травня 2016 року сільським головою Кекинської сільської ради Сумського району був прийнятий до виконання вирок суду щодо відбування покарання ОСОБА_6 , за ним була закріплена відповідальна особа та складено графік роботи, згідно якого ОСОБА_6 повинен працювати 4 години на день - з 8 до 12 год., виконуючи роботи по прибиранню території Кекинської сільської ради.
Однак, у травні 11.05.2016року та 12.05.2016 року, 24.05.2016 року, з 26.05 по 27.05.2016 року, у червні з 01.06. по 02.06.2016 року, 06.06.2016 року, 09.06.2016 року, з 13.06. по 14.06.2016 року, 16.06.2016 року, 27.06.2016 року, 29.06.2016 року, у липні з 25.07. по 29.07.2016 року та в подальшому без поважних причин для виконання покарання до Кекинської сільської ради він не з`являвся.
Не реагуючи на попередження, ОСОБА_6 продовжував ухилятися від виконання покарання у вигляді громадських робіт, до сільради для відбування громадських робіт в подальшому не з`явився без поважних причин.
Станом на 29 вересня 2016 року не відбутий строк покарання становить 144 години громадських робіт.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року вирок суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Обґрунтовує касаційну скаргу тим, що судом першої інстанції було здійснено розгляд кримінального провадження в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, проте не з`ясовано чи правильно ОСОБА_6 розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також не роз`яснено йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Також вказує на допущене неправильне застосування судом першої інстанції вимог ст. 71 ч. 4 КК України. Ухвалу апеляційного суду вважає такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки обґрунтованої відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог ст. 349 ч. 3 КПК України в ухвалі наведено не було, а висновок апеляційного суду, що вказане порушення не є істотним - помилковим.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою в частині доводів про порушення вимог ст. 349 ч. 3 КПК України і просила в цій частині її задовольнити, а судові рішення з цих підстав скасувати.
Мотиви Суду
Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ст. 389 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. Касаційний розгляд відповідно до ст. 433 ч. 2 КПК України здійснюється в межах доводів касаційної скарги прокурора.
Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Із аудіозапису судового засідання суду першої інстанції від 11 листопада 2016 року вбачається, що головуюча, хоч і зазначила про можливість здійснити розгляд без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України, проте не роз`яснила, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Суд належним чином не з`ясував позиції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо можливості такого розгляду та чи правильно розуміє він зміст цих обставин, тим самим допустив порушення зазначених вимог закону.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи провадження щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку, на вказані порушення процесуального закону належної уваги не звернув, в порушення вимог ст.ст. 370, 419 КПК України обґрунтованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора щодо цих порушень закону в ухвалі не навів, дійшовши помилкового висновку про те, що невиконання вимог ст. 349 ч. 3 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не порушило права ОСОБА_6 на апеляційне оскарження, оскільки він таким не скористався.
Такий висновок апеляційного суду не відповідає вимогам закону, оскільки гарантія існування такого права і недопущення його обмеження встановлено статтею 24 КПК України. Кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод, законних інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом. Право особи на апеляційне оскарження, спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» права на справедливий суд.

Отже, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для їх скасування.
За таких обставин, вирок та ухвала щодо ОСОБА_6 підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково.
При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити інші доводи касаційної скарги щодо застосування положень ст. 71 ч. 4 КК України, розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3