АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/292/16-к Номер провадження 11-кп/786/50/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001196 від 26.12.2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, жителя АДРЕСА_1

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року

за участі
прокурора ОСОБА_10
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 26 грудня 2015 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 у ході розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_11 , взяв у руку молоток, яким наніс ОСОБА_11 не менше трьох ударів в обличчя, наніс удар рукою в обличчя, після чого сходив до сусідньої кімнати де взяв у руку ніж і повернувся з ним до ОСОБА_11 , яким наніс останньому не менше чотирьох різаних ран в шию. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 152 від 25 січня 2016 року смерть ОСОБА_11 наступила від зовнішньої крововтрати, внаслідок різаної рани шиї з пошкодженням лівої та правої сонних артерій, щитоподібного хряща.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Із змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він вважає себе невинуватим у вчиненні злочину за який він засуджений. На підтвердження цього обвинувачений зазначає, що не убивав потерпілого ОСОБА_11 та не бачив його, а лише забрав речі та паспорт ОСОБА_12 з території біля будинку потерпілого. Крім того, зазначає, що в день убивства перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а тому не міг нанести потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження та переміщати його тіло.

Також зазначив про застосування до нього фізичної сили з боку медичних працівників та поліцейських після його затримання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та з цих підстав виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 .

Свою апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, під час досудового розслідування було допущено ряд порушень кримінального процесуального закону під час: огляду ОСОБА_7 , огляду місця події та проведення з підозрюваним слідчого експерименту. Також захисник зазначає, що в основу вироку були покладені показання свідків, які не були очевидцями події, а зібрані по справі докази не вказують на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі.

Позиції інших учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги та просили вирок суду скасувати у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину; заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 й заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування та судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності, допустимості достовірності, достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку доказах.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Колегія суддів критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів вбивства ОСОБА_11 , а саме на відсутність безпосередніх свідків злочину. При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку показання свідків, які бачили обвинуваченого на місці злочину та утримували його до приїзду поліції, оскільки їх показання є стабільними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі.

Так, суд послався по показання допитаних судом свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 згідно яких ОСОБА_13 близько 16 год. 26.12.2015 року побачив в помешканні ОСОБА_11 незнайомця, в якому він впізнав обвинуваченого. ОСОБА_13 не побачив господаря будинку, а обвинувачений, поруч з яким лежав кухонний ніж сказав, що ОСОБА_16 ( ОСОБА_12 ) кудись пішов. При цьому, обстановка в будинку в цілому була порушена, а на килимі в кімнаті (сусідній з тією, де сидів обвинувачений) свідок ОСОБА_13 побачив калюжу крові та, злякавшись, вибіг з будинку й побіг до сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які викликали поліцію. Разом ці свідки спостерігали, як обвинувачений вийшов з будинку загиблого з господарською сумкою. На вулиці вони затримали обвинуваченого та утримували його до приїзду поліції. Свідки зі слів затриманого дізналися, що він ОСОБА_17 та питали в нього про місцеперебування ОСОБА_11 . На що ОСОБА_18 відповів, що ОСОБА_16 ( ОСОБА_12 ) кудись пішов. Згодом їм стало відомо, що ОСОБА_11 вбито.

Показання вказаних свідків, які хоча й не були безпосередніми очевидцями вбивства ОСОБА_11 , але одразу після події бачили ОСОБА_7 , який перебував у будинку загиблого, повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 152 від 25.01.2016 року в частині часу нанесення ОСОБА_11 26.12.2015 року смертельних тілесних ушкоджень.

Цими показаннями свідків повністю спростовується версія обвинуваченого про те, що потерпілий був убитий в інший проміжок часу, а ніж в той, коли ОСОБА_7 знаходився на території домогосподарства останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що показання допитаних в суді свідків були оцінені судом із дотриманням вимог ст.94 КПК України та є належними доказами вини обвинуваченого.

При цьому суд обґрунтовано спростовував доводи сторони захисту (які є аналогічними тим, що містяться в апеляційних скаргах) щодо нібито неналежності чи недопустимості певних доказів, а саме досліджених безпосередньо судом документів та висновків експертів.

Так, спростовуючи доводи апелянтів щодо недопустимості в якості доказу слідчого експерименту з участю обвинуваченого суд послався на показання свідка ОСОБА_19 , який був понятим під час проведення цієї слідчої дії та пояснив суду, що йому та іншому понятому роз`яснювалися процесуальні права. Під час слідчого експерименту, ОСОБА_7 в присутності понятих та свого захисника ОСОБА_20 на місці події вільно розповідав та показував місце де почалася сутичка з потерпілим, де він наносив удари в обличчя потерпілого, де він перерізав останньому горло ножем, а потім відтягнув труп в іншу кімнату. В зазначених обвинуваченим під час слідчого експерименту місцях була засохла кров на килимі. Також обвинувачений показував як він розбив молотком вікно в дальній кімнаті для інсценування крадіжки.

Про те, що вище зазначений слідчий експеримент був проведений із дотриманням вимог КПК України вказує також відсутність відповідних зауважень підозрюваного ОСОБА_7 , понятих та захисника ОСОБА_20 в присутності якої проводилась ця слідча дія. При цьому доводи захисника щодо нібито порушення процедури проведення слідчого експерименту спростовуються змістом самого протоколу цієї слідчої дії з якого вбачається, що після того, як ОСОБА_7 дав згоду на проведення такого експерименту на місці події він спочатку дав свої пояснення в присутності прокурора, спеціалістів, двох понятих та захисника. Лише після цього ОСОБА_7 провів всіх учасників слідчої дії до будинку загиблого де й відбувся слідчий експеримент.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 05.01.2016 року вбачається, що слідчий експеримент проводився із застосуванням відео-зйомки в умовах, коли були присутні поняті, захисник і виключався будь-який тиск на ОСОБА_7 .

В ході судового розгляду судом першої інстанції був досліджений відеозапис слідчого експерименту та встановлено, що під час проведення слідчого експерименту від 05.01.2016 року, ОСОБА_7 добровільно, в подробицях і деталях розказав і показав місце вчинення злочину та обставини вбивства ОСОБА_11 .

Твердження обвинуваченого про те, що під час слідчого експерименту він все показував після працівників поліції, не заслуговує на увагу, оскільки це спростовується показаннями присутнього при експерименті та допитаного судом в якості свідка понятого ОСОБА_19 ..

Як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події від 26.12.2015 року, ця слідча дія проводилась прокурором місцевої прокуратури в присутності двох понятих, судово-медичного експерта та спеціаліста НДЕКЦ. Під час цієї слідчої дії зафіксовані, в тому числі і на фото таблиці, обстановка в будинку загиблого, виявлений труп з ознаками насильницької смерті, а також вилучено ніж, молоток та фрагменти килима й куртки з РБК. Будь-яких зауважень з приводу проведених дій ніхто з учасників цієї слідчої дії до протоколу не вносив.

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були присутніми під час огляду місця пригоди за адресою АДРЕСА_2 , будучи допитаними в суді першої інстанції показали, що 26.12.2015 року вони були запрошені працівниками міліції до вказаного будинку де був безлад, сліди крові та труп чоловіка зі слідами насильницької смерті. Крім того, вказані свідки повідомили, що були присутні під час огляду обвинуваченого ОСОБА_7 в ході якого у останнього були вилучені: телефон, ножі, кабелі, диски, флешка, зарядне до телефону, болгарка та інші речі, всіх обставин не пам`ятають, оскільки с того часу пройшов рік.

За таких обставин, доводи захисника щодо недопустимості й цього доказу також є безпідставними.

Зі змісту протоколу огляду від 26.12.2015 року вилучених під час затримання ОСОБА_7 речей вбачається, що ця слідча дія проведена прокурором із дотриманням вимог ч.7 ст.223 КПК України, а саме безпосередньо біля місця злочину та в присутності двох понятих.

З огляду на вище викладене безпідставними є також доводи апелянта щодо недопустимості судових експертиз трупу, речей та предметів, вилучених в результаті оглядів, проведених 26.12.2015 року.

Натомість, суд правильно визнав належними та допустимими доказами, покладені в основу вироку висновки експертиз.

Зокрема, як вбачається із висновку судово-медичної експертизи № 152 від 25.01.2016 року, смерть ОСОБА_11 наступила від зовнішньої крововтрати, внаслідок різаної рани шиї з пошкодженням лівої та правої сонних артерій, щитоподібного хряща.

Смерть ОСОБА_11 настала за 18-21 годину до судово-медичного дослідження. Тілесні ушкодження могли бути нанесені приблизно з 12 години до 17 години 26.12.2015 року.

Допитаний місцевим судом судово-медичного експерт ОСОБА_23 підтвердив, що смерть ОСОБА_11 настала у вищевказаний період часу. Експерт зазначив, що під час отримання тілесних ушкоджень різаного поранення відбувалось фонтанування крові. Також, на тілі померлого виявлені тілесні ушкодження характерні для самозахисту.

В цій частині пояснення експерта ОСОБА_23 об`єктивно узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 234 від 28.12.2015 року з якого вбачається, що у ОСОБА_7 також виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечі, який утворився від дії тупого предмету можливо як від руки, стиснутої в кулак, так і ноги, або іншого тупого предмету з подібною характеристикою, лінійна подряпина на шиї утворилася від предмету із загостреним кінцем.

На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_7 вище зазначених тілесних ушкоджень, які утворилися 26.12.2015 року повністю узгоджується з часом вчинення інкримінованих ОСОБА_7 дій.

Відповідно до висновків судової імунологічних експертиз № 154 від 29.01.2016 року та № 155 від 11.02.2016 року на куртці, шкіряних чоботах (берцах), спортивних штанах і светрі ОСОБА_7 , знайдена кров людини, де виявлений антиген В. Кров в цих слідах може походити від потерпілого ОСОБА_11 . Походження цієї крові від ОСОБА_7 виключається.

Висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 35 МК від 08.01.2016 року підтверджуються висновки судово-медичного експерта ОСОБА_23 про те, що під час отримання потерпілим тілесних ушкоджень різаного поранення відбувалось фонтанування крові. Зокрема, під час дослідження ножа, пари шкіряних чобіт, спортивних штанів ОСОБА_7 , встановлено, що на спортивних штанах, по передній поверхні правої і лівої штанини, та по задній поверхні правої штанини, виявлені накладення, які є краплями крові, й утворилися в результаті попадання крапель «мілкої», рідкої крові, під кутом, з предмету несучого її на собі, і можливо в результаті фонтанування крові, із пошкодженням судини, з просочуванням тканини та висиханням;

на шкіряних чоботах (берцях), на правому чоботі, по зовнішній поверхні носка в ділянці берця, на лівому чоботі в ділянці носка, та на лівій боковій поверхні каблука, виявлено по одному накладенню, які є краплями крові і утворилися в результаті попадання крапель «мілких», рідкої крові, під кутом, з предмету несучого її на собі.

З огляду на висновки судово медичної експертизи трупу ОСОБА_11 та пояснення експерта щодо часу настання смерті ОСОБА_11 , вбачається, що смерть потерпілого настала в період часу коли обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий сусідами убитого неподалік від біля місця злочину.

Як під час допиту місцевим судом, так і під час апеляційного перегляду вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факту його перебування на території домогосподарства потерпілого ОСОБА_11 26.12.2015 року та викрадення звідти речей. Крім того, обвинувачений стверджує, що 26.12.2015 року він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а також переніс епілептичний напад.
Разом з тим, доводи обвинуваченого про його непричетність до вбивства ОСОБА_11 та застосування щодо нього під час досудового розслідування незаконних методів розслідування спростовуються таким.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення "ефективного офіційного розслідування", спроможного встановити факти та виявити і покарати винних.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.06.2008 року "Яременко проти України", де вказано, що коли особа заявляє небезпідставну скаргу на дії працівників правоохоронних органів, повинно бути проведено ефективне розслідування, під час якого можливо знайти та забезпечити покази винуватих осіб.

Мінімальні стандарти, викладені в практиці Суду передбачають проведення незалежного неупередженого розслідування під контролем громадськості, а від компетентних органів влади вимагають ретельності та оперативності при його проведенні.

Як вбачається, із вищенаведеного посилання, лише небезпідставна скарга обвинуваченої особи на жорстке поводження з боку працівників правоохоронних органів, є підставою для призначення відповідної перевірки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи ОСОБА_7 про застосування відносно нього насильства з боку працівників правоохоронних органів були підставою перевірки під час проведення судового слідства судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що під час судового розгляду, місцевим судом було дотримано положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Так, 17.03.2016 року суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_24 звернувся до прокурора Полтавської області із листом в порядку ст. 214 КПК України та долучив до нього заяву ОСОБА_7 про вчинення злочину ( а.с.63-64 т.1).

Відомості про кримінальне правопорушення викладені ОСОБА_7 у даній заяві, були внесені до ЄРДР 21.03.2016 року за № 0000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області від 22.04.2016 року кримінальне провадження № 0000100 від 21.03.2016 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Під час розслідування вище зазначеного кримінального провадження ОСОБА_7 був допитаний в якості потерпілого, також були допитані прокурор ОСОБА_25 , поліцейські Глобинського ВП ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , досліджений протокол від 27.12.2015 року допиту ОСОБА_7 в якості підозрюваного (який проводився в присутності його захисника), а також досліджені висновок судово-медичної експертизи № 234 від 28.12.2015 року та Журнал первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ .

Колегія суддів вважає неоднозначними та суперечливими посилання ОСОБА_7 в його апеляційній скарзі та доповненнях до неї про застосування щодо фізичного та психологічного насильства з боку працівників міліції і лікарів.

Зокрема, обвинувачений наголошує, що страждає на приступи епілепсії та неодноразово падав втрачаючи свідомість, при цьому і у рай відділку міліції. Разом з тим, в доповненнях до своєї апеляційної скарги ( а.с. 185 т.2) ОСОБА_7 зазначає, що після затримання його у райвідділі міліції побили працівники міліції, били по голові, між лопаток та по ребрам і від отриманих побоїв він втратив свідомість. Вказує, що його побої зафіксовані у висновку експерта № 234. В той же час, в своїх численних заявах ОСОБА_7 зазначає, що не пам`ятає всіх подій 26.12.2105 року оскільки втрачав свідомість через напад епілепсії.

Водночас, нібито отримані ним від незаконних дій правоохоронців та лікарів тілесні ушкодження не знайшли свого об`єктивного відображення.

Так, згідно висновку експерта № 234 від 28.12.2015 року у ОСОБА_7 при освідуванні 26.12.2015 року було виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця на правому плечі яке утворилося від дії тупого предмету. Такими предметами могли бути як руки стиснуті в кулак так і ноги, або інший тупий предмет з подібною характеристикою. Лінійна подряпина на шиї утворилася від предмету із загостреним кінцем. Дані ушкодження кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження.

Відповідно до записів Журналу первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ , ОСОБА_7 поміщений до ІТТ 26.12.2015 року, скарги відсутні, виявлені тілесні ушкодження, які описані судово-медичним експертом у висновку № 234 від 28.12.2015 року.

Як зазначалося вище, вказані висновок експерта та Журнал також були предметом дослідження слідчого у ході розслідування кримінального провадження за ч.2 ст. 365 КК України згідно заяви ОСОБА_7 про недозволені методи слідства.

Як органами досудового слідства під час розслідування кримінального провадження № 0000100 від 21.03.2016 року за ч.2 ст. 365 КК України, так і місцевим судом в ході судового розгляду справи, досліджувався відеозапис слідчого експерименту від 5.01.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 добровільно, за участі понятих та захисника, розповідає та показує, як вчинив злочин та завдавав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 . При цьому, ніяких тілесних ушкоджень на ОСОБА_7 не видно.

Колегія суддів, перевіривши наявні в матеріалах провадження докази, дослідивши заяви та скарги ОСОБА_7 вважає, що постанова слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області від 22.04.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000100 винесена після ефективного розслідування викладених ОСОБА_7 обставин та є належним чином вмотивованою, а тому викладені в ній висновки не викликають сумнівів.

Одночасно, з огляду на хаотичність викладених в скаргах та заявах ОСОБА_7 доводів про застосування щодо нього недозволених методів під час досудового розслідування, колегія суддів вважає такі скарги безпідставними й такими, що не дають обґрунтованих підстав для призначення проведення повторної аналогічної перевірки дій працівників правоохоронного органу.

За результатами апеляційного перегляду вироку, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині не знайшли свого підтвердження, а тому їх апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що наведені у вироку суду докази, які узгоджуються між собою, поза розумним сумнівом викривають ОСОБА_7 , як особу, що умисно протиправно заподіяла смерть ОСОБА_11 .. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно статей 50 та 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як видно із матеріалів провадження, саме вказаними нормами закону керувався суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 .

Зокрема, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України. При цьому були враховані ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, негативна характеристика обвинуваченого з місця проживання, те, що він зловживає спиртними напоями, ніде не працює. Також суд врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину яка його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Покарання обвинуваченому призначене в межах санкції ч.1 ст.115 КК України і, на думку колегії суддів, є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Переконливих доводів щодо необхідності скасування вироку суду та призначення обвинуваченому більш суворого покарання апеляційна скарга прокурора не містить. В ній наведені ті ж самі обставини, які врахував суд при призначенні покарання винному. З огляду на це, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора.

Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.12.2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4