Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи

18 вересня 2018 року
м. Київ
справа № 428/4486/15-к
провадження № 51- 1846 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палатиКасаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузаступника прокурораЛуганської області ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Луганськоїобласті від 17 липня 2017 року про відмову засудженому ОСОБА_6 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2015 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311Кримінального кодексу України (далі КК), із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією частини належного йому майна.
На зазначений вирок засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Апеляційний суд ухвалою від 17 липня 2017 року відмовив засудженому ОСОБА_6 у поновленні пропущеного строку на оскарження вироку.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Укасаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
На думку прокурора, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки апеляційнийсуд розглянув клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду за відсутності останнього, хоча в своїй апеляційній скарзі він просив розглянути справу з його участю. Також вважає, що постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання засудженогосуд апеляційної інстанції всупереч вимог ч. 3 ст. 399 КПК не прийняв рішення про повернення ОСОБА_6 його апеляційної скарги.
Позиція учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вимоги касаційної скарги не підтримала і просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Луганської області без задоволення.
Засуджений ОСОБА_6 касаційну скаргу прокурора підтримав і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін,вивчивши матеріали справи, перевіривши наведені доводи,колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягаєзадоволеннюз огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 було засуджено вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області 21 вересня 2015 року і цього ж дня йому врученокопію вироку.
Апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку ОСОБА_6 подав 22 червня 2017 року, тобто через один рік і шість місяців після спливу цього строку.
Про час та місце розгляду клопотання про поновлення пропущеного строку засуджений ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції був належним чином повідомлений (т. 1 а. с. 90, 91).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 401 КК обвинувачений, який утримується під вартою, підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді лише у випадку, якщо про це надійшло його клопотання.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 просив апеляційний суд провести за його участю саме розгляд апеляційної скарги.
Отримавши повідомлення апеляційного суду про розгляд його клопотання про поновлення пропущеного строку останній будь-яких бажань бути присутнім у судовому засіданні не висловлював і відповідних заяв не подавав.
Зважаючи на це суд апеляційної інстанції розглянув вказане клопотання без його участі. Такі дії апеляційного суду узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону і жодним чином не порушують законні права та інтереси засудженого.
Перевіривши доводи, зазначені у клопотанні, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для пропускуцього строку та вмотивовано відмовив ОСОБА_6 у його поновленні.
При цьому, в резолютивній частині ухвали суд роз`яснив засудженому його право на оскарження судового рішення в касаційному порядку, яким він не скористався.
Рішення апеляційного суду є належно вмотивованим та обґрунтованим і за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Та обставина, що при постановленні свого рішення апеляційний суд не вирішив уньому питання про повернення ОСОБА_6 апеляційної скарги не впливає на його правильність і не є істотним порушенням у розумінні ст. 412 КПК.
Враховуючи наведене підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Разом із цим колегія зауважує на те, що засуджений був обізнаний про його право на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду, однак з власної волі ним не скористався. Подача касаційної скарги прокурором на вказане судове рішення без відома та згоди засудженого, який не бажав скористатися таким правом, суперечить положенням ч. 3 ст. 22 КПК, відповідно до яких під час кримінального провадження функції державного обвинувачення та захисту не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу, та не узгоджується з повноваженнями прокурора визначеними в ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 тап. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення,а ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 17 липня 2017 рокупро відмову засудженому ОСОБА_6 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2015 року без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8