печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 07.03.2014 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000102,-
В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року до Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на повідомлення про підозру у вчиненні злочину.

Суб`єкт звернення у вимогах даної скарги просить скасувати повідомлення про підозру від 17.03.2017 у кримінальному провадженні № 0000102 відносно ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191 КК України, та зобов`язати осіб уповноважених на здійснення досудового розслідування та/або процесуального керівництва у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 191 КК України, а також щодо виключення з ЄРДР відомостей щодо набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваного.

В обґрунтування означених вимог, ОСОБА_3 посилається на те, що відповідне повідомлення про підозру від 17.03.2014, як власне і пам`ятка про права та обов`язки, у відповідності до вимог статей 22, 36, 37, 276-278 КПК України, ОСОБА_4 вручені не були і кожне із прав підозрюваного детально останньому не роз`яснено, а отже ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваної особи у встановленому законом порядку.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся про день, місце та час розгляду скарги належним чином.

Дослідивши матеріали провадження за скаргою, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею у судовому засіданні встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003393 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України.

Як вбачається з наданих суду документів 17.03.2014 року відносно ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0000102.

14.03.2014 року об`єднано матеріали кримінального провадження №0000102 та №0000103.

14.04.2014 року об`єднано кримінальні провадження № 0000102 та № 0000076.

26.05.2014 року виділено з матеріалів досудового провадження №000076 матеріалів досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

27.07.2016 року об`єднано матеріали досудового розслідування № 0000436 та № 0000400 від 31.01.2013 року.

Постановою Генеральної прокуратури України від 16.11.2016 кримінальне провадження №0003393 виділене з кримінального провадження №0000400.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 9 КПК України задекларовано, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами незаконно заволодів майном, яке належить державним підприємствам, що входять у систему Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, зокрема, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та інших шляхом зловживання службовими особами службовим становищем, вчинення службового підроблення документів та здійснення протиправних господарських операцій купівлі-продажу скрапленого газу, внаслідок чого інтересам держави заподіяні збитки в особливо великих розмірах на загальну суму понад 1 млрд. грн. тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Повідомлення про підозру є процесуальною дією, спрямованою на реалізацію функцій та завдань досудового розслідування, що полягає у складенні повідомлення про підозру, вручені повідомлення про підозру особі відносно якої здійснюється кримінальне провадження, а також роз`ясненні підозрюваному його прав та надання можливості їх втілення у рамках кримінального провадження.

При цьому, з моменту повідомлення про підозру особа піддається обмеженню у реалізації своїх прав та свобод, на захист яких і направленні завдання кримінального провадження встановлені ст. 2 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За приписами ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Разом з тим, повідомлення про підозру є моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності, тобто початком нової стадії кримінального провадження, що визначено п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, наслідком чого є можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які пов`язанні із суттєвим обмеженням прав підозрюваного та початком притягнення його до кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, виходячи із норм Глави 22 КПК України, повідомлення про підозру полягає у складені слідчим або прокурором письмового повідомлення про підозру та безпосередньо його вручення особі.

Тобто, з даного випливає, що особа набуває процесуального статусу підозрюваного після вручення їй повідомлення про підозру.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 276 КПК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 42 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.

Тобто, даною нормою кримінально-процесуального закону, визначається обов`язковість вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особи підозрюваного у кримінальному провадженні, що є однією із складових вручення особі повідомлення про підозру в розумінні ст. 278 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до ст. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу.

Між тим, норма ст. 135 КПК України визначає, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Системний аналіз положень ст. 135, ч. 8 ст. 42, ч. 1 ст. 278 КПК України вказує на те, що не може вважатись повідомлення про підозру вручене у відповідності до приписів Глави 22 КПК України без його фактичного отримання підозрюваним або ж особами передбаченими ч. 2 ст. 135 КПК України, якою визначено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

При цьому, належним підтвердженням отримання особою повідомлення про підозру та пам`ятки про процесуальні права є підпис особи про отримання, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі вказаних документів, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі вказаних документів або ознайомлення з її змістом, що узгоджується із нормою ч. 1 ст. 136 КПК України.

На підставі аналізу документів наданих слідчому судді беззаперечних даних про вручення повідомлення про підозру від 17.03.2014 ОСОБА_4 у встановленому Законом порядку не встановлено.

Слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру від 17.03.2014 року, як власне і пам`ятка про процесуальні права ОСОБА_4 були спрямовані стороною обвинувачення на адресу АДРЕСА_1 , що підтверджується копією супровідного листа від 17.03.2014 №07/4-19080-14, копією чека від 17.03.2014 №20.

Конверт про направлення ОСОБА_4 повідомлення про підозру від 17.03.2014, був повернутий стороні обвинувачення 19.04.2014, у зв`язку з завершенням терміну зберігання, що підтверджується копією зворотного повідомлення та конверту №20.

При цьому, відповідно до даних Державної міграційної служби, підтвердженням чого є лист від 03.11.2016 № 6.2/1287-16, місце проживання ОСОБА_4 станом на 03 жовтня 2013 року було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Місцем проживання ОСОБА_4 з 09.03.2010 та по теперішній час, за даними ГУДМСУ в Харківській області, значиться адреса: вул. Чапаєва, 9, м. Чугуїв, Харківська область.

Супровідний лист від 17.03.2014 №07/2/4-19080-14 за підписом слідчого слідчої групи Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , що міститься у матеріалах кримінального провадження наданих стороні захисту, про направлення повідомлення про підозру від 17.03.2014 не є належним доказом отримання вказаного повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

За наведених обставин, відсутні беззаперечні підстави стверджувати про вручення ОСОБА_4 підозри у порядку встановленому законом, а й відповідно про сам факт набуття останнім статусу підозрюваного.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у ній [Рекомендація Rec (2004)61259].

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у справі «Абрамян проти Росії», відповідно до якої Суд зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоч основною статті 6 Конвенції стосовно розгляду кримінальних справ полягає в забезпеченні справедливого судового розгляду «судом», компетентним установити обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення», це не означає, що ця стаття не стосується досудового провадження, (ріш. у справі «Шабельник проти України», п. 52921). Таким чином, вимоги ст. 6 Конвенції можуть також бути застосованими ще до того, як справу направлено на розгляд суду, якщо і тією мірою, якою недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду (ріш. у справах «Imbrioscia v. Switzerlland» n.36922, «Яременко проти України», n. 85, «Шабельник проти України», n. 52, «Lisica v. Croatia», n. 47923).

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Частину 1 ст. 303 КПК України доповнено пунктом 10 згідно із Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» ( № 2147-VIII від 03.10.2017). Зокрема доповнення першої частини статті 303 пунктом 10 внесено підпунктом 24 пункту 7 параграфу 1 Розділу 4 цього Закону.

Разом із цим, відповідно до відповідно пункту 4 параграфу 2 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 (№2147-VIII),- підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

У той же час, відомості про вищевказане кримінальне провадження були внесені до ЄРДР до набрання чинності цим законом, а отже, відповідна підозра не підлягає оскарженню.

Статтею 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування можу бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя проходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 8, 9, 24, 42, 110, 135, 136, 276-278, 303, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 17.03.2014 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000102 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Слідчий суддя ОСОБА_1