Справа № 523/1783/18
Провадження №1-кп/523/591/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 31.01.2018 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0000296, внесеному до ЄРДР 20.01.2018 року, за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
08.02.2018 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли зазначений обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_5 , які ухвалою судді від 09.02.2018 року призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У зв`язку з вичерпанням наданих законодавством можливостей суду щодо належного сповіщення обвинуваченої ОСОБА_4 про дату, час й місце підготовчого судового засідання, її не доставку до суду примусовим приводом, а також з огляду на неявку до суду потерпілого ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_7 , від яких до суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засіданні поза їх участі, суд з метою дотримання розумності строків, вирішив провести підготовче провадження за відсутності означених учасників процесу.

З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 з приводу повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з незатвердженням прокурором цього акту та не встановленням органом досудового розслідування при складенні цього акту дійсного місця проживання обвинуваченої ОСОБА_4 , дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, та у іншому випадку, якщо прокурор не погоджується зі складеним слідчим обвинувальним актом, прокурор може скласти обвинувальний акт самостійно, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені анкетні відомості обвинуваченого, зокрема місце його проживання.
З огляду на ст.ст.110, 283 зазначеного Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 вказаного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

Частинами 1 і 2 ст.9 означеного Кодексу визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За приписами ч.1 ст.337 наведеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 , прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки при погодженні розглядуваного обвинувального акту вказаний прокурор його не затвердив, про що свідчить відсутність підпису останнього на першому аркуші означеного акту, а у самому обвинувальному акті наведені недостовірні відомості про адресу проживання вказаної обвинуваченої, адже остання, згідно з рапортами працівників поліції, за визначено в акті адресою не проживає.

Частиною 1 ст.91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, що характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, до яких, наряду з іншим, належить наявність у обвинуваченого місця проживання, а за ч.2 цієї норми закону та ст.92 цього ж Кодексу, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, та обов`язок доказування означених обставин, у тому числі, що характеризують особу обвинуваченого та свідчать про наявність в нього місця проживання, покладається на слідчого, прокурора, у деяких випадках - на потерпілого та сторону, яка їх подає.

Вищезазначені обставини перешкоджають суду здійснити належний виклик обвинуваченої ОСОБА_4 та провести розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000296, внесеному до ЄРДР 20.01.2018 року, відповідно до встановленої законом за таких умов обов`язковою участю обвинуваченої, що у протилежному випадку порушить право останньої на справедливий судовий розгляд.

За ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу, серед яких й наряду з іншими, у конкретному випадку належить застосувати принцип доступу до правосуддя (ст.21 КПК), за яким кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом, а також принципи забезпечення права на захист (ст.20 КПК), змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст.22 КПК), за якими обвинувачений має право на захист й на надання усних або письмових пояснень, на збирання й подачу доказів та на забезпечення кваліфікованої правової допомоги.

Крім того, наведені вище обставини невстановлення органом досудового розслідування дійсного місця проживання обвинуваченої ОСОБА_4 , що унеможливлює її виклик до суду або її примусовий привід, перешкоджає дотриманню принципу верховенства права та особистій присутності останньої при розгляді справи за її обвинуваченням, суперечить до того ж принципу законності, передбаченим у ст.ст.7-9 КПК України.

Сукупність означених обставин мало місце у аналогічній ситуації, розглядуваній у практиці Європейського суду з прав людини щодо справедливості судового розгляду, яка відповідно до ч.2 ст.8 цього Кодексу, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року (статусу остаточного згідно з п.2 ст.44 Конвенції набуло 08.07.2010 року), в якій були встановлені порушення п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип рівності сторін одна з складових ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом, а також встановлює, що провадження у справі повинно забезпечувати важливі процесуальні гарантії, зокрема, щодо належного сповіщення відповідної особи про провадження у справі, щоб не ставити під сумнів справедливість такого провадження (п.п.23-25).

Аналогічні висновки зроблені Судом у рішенні «Салов проти України» від 06.09.2005 року (статус остаточного з 06.12.2005 року), в якій були встановлені подібні порушення та Суд визначив, що стаття 6 Конвенції в цілому гарантує право обвинуваченого брати активну участь у розгляді кримінальної справи в суді. Основоположним аспектом права на справедливий розгляд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи процесуальні складові, має бути змагальним і в цьому процесі має бути забезпечено принцип рівності сторін, тобто обвинувачення та захисту (п.78).

Викладені обставини невідповідності обвинувального акту від 31.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 вимогам ч.2 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7-9, 91, 110, 91-92, 337 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи верховенства права й законності, справедливості судового провадження та рівності сторін, викликають обґрунтовані сумніви щодо дійсного встановлення в ході досудового розслідування місця фактичного проживання вказаної обвинуваченої та у повноті такого розслідування в означеній частині, що унеможливлюють судовий розгляд такого обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні за участю сторін.

Приймаючи до уваги викладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність у зв`язку з наведеними фактами порушень вимог КПК України, повернути зазначені процесуальні документи прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 для належного оформлення та приведення у відповідність до положень вказаного Кодексу, оскільки усунення визначених вище порушень процесуального закону безпосередньо в суді під час підготовчого провадження або можливого судового розгляду по суті, як і подальше встановлення судом фактичного місця проживання обвинуваченої ОСОБА_4 або очікування малоймовірного забезпечення стороною обвинувачення явки обвинуваченої до суду, виходить за межи компетенції суду та порушує принципи законності й змагальності судового процесу, потягне його невиправдане затягування і порушення розумності строку (п.п.73-75 рішення ЄСПЛ «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року).

Керуючись ст.ст.2, 3, 7, 8, 9, 22, 23, 291, 293, 314, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт від 31.01.2018 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000296, внесеному до ЄРДР 20.01.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1