Справа № 645/5391/14-к
Провадження № 1-о/645/5/18
УХ В А Л А
іменем України

18 травня 2018 року М. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, одруженого, з неповною середньою освітою, пенсіонера, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року,
встановив:

29.01.2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року, в якій просить відкрити провадження за нововиявленими обставинами у зв`язку з переглядом вироку Фрунзенського району м. Харкова від 31.05.2015 року; скасувати вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року та призначити новий розгляд. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_4 зазначає, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2001 року його визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 101 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років і 6 місяців позбавлення волі та штрафу, з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців. Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_4 було визнано винним у спричинені тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння ОСОБА_5 , при обставинах, визначених у даному вироці. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.12.2001 року зазначений вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова змінений в частині призначеного покарання, а саме ОСОБА_4 звільнено на підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців. В інші частині вирок залишено без змін. Заявник зазначає, що умови вироку в частині засудження та відшкодування на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди він повністю виконав. 11.11.2005 року прокуратурою Фрунзенського району м. Харкова відкрито кримінальне провадження та розпочате розслідування за нововиявленими обставинами в кримінальній справі № 59950195 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 101 КК України (в редакції 1960 року). В процесі досудового розслідування були проведені повторні комісійні судово медичні експертизи, відповідно до яких було встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 відносяться не до категорії тяжких тілесних ушкоджень, а відносяться до легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим прокуратурою Фрунзенського району м. Харкова відкрито кримінальне провадження відносно судово медичного експерта ОСОБА_7 . Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 01.07.2014 року, задоволено заяву виконуючого обов`язки прокурора області про скасування вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2001 року стосовно ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами. Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2001 року стосовно ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Як вбачається з даної ухвали, вирок суду був скасований, оскільки, після проведення повторної, комплексної, судово-медичної експертизи №214 від 24.06.2009 року, ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, а не тяжкі тілесні, як зазначалося у вироці. 18.03.2015 року прокурор Фрунзенського району м. Харкова своєю постановою пред`явив нове звинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.106 КК України (в редакції 1960 року). Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.106 КК України (в редакції 1960 року), та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 20 мінімальних розмірів заробітної плати. Звільнено ОСОБА_4 від покарання у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у відповідності до ч. 1 ст.49,ч. 1 ст. 54 КК України. Заявник вказує, що на момент перегляду вироку від 31.03.2015 р. він повністю відбув покарання на підставі вироку від 07.06.2001 року. Свою вину в скоєнні зазначеного злочину він не визнав. Вважає, що вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року є незаконним, однобічним, невірним в області застосування кримінального закону, винесений з суттєвим порушенням вимог КПК України. На думку заявника, допущені наступні помилки: обвинувальний акт не затверджено прокурором та не вручено ОСОБА_4 до моменту винесення вироку судом; не доведена подія злочину в судовому засіданні; Фрунзенським районним судом м. Харкова до ОСОБА_4 була застосована ч.1 ст. 49 КК України та ОСОБА_4 було звільнено від відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, при цьому ОСОБА_4 заперечував проти закриття кримінального провадження; проігнорована постанова Апеляційного суду Харківської області від 01.06.2014 року на предмет-скасування вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2001 року як неправильність висновку експерта на якому ґрунтується вирок; недостатньо вивчені матеріали справи, висновки експерта, недостатньо досліджені докази. В матеріалах вироку від 31.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 мав тілесні ушкодження, однак не має чіткого бачення того, що ці ушкодження були заподіяні ОСОБА_4 , який у судовому засіданні не визнає своєї вини. Також не були надані суду речові докази. Заявник вважає, що вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року був постановлений без з`ясування, яким знаряддям злочину були спричинені тілесні ушкодження, без з`ясування мотиву злочину, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку заявника, ОСОБА_6 під час досудового розслідування та в суді повідомив неправдиві показання, ввів в оману слідчі та судові органи, що відобразилось та потягло за собою неправдивий вирок суду відносно ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що в процесі досудового слідства по справі №59950195 не були вивчені та витребувані з органів досудового слідства для вивчення в судовому засіданні документи, складені посадовими особами Фрунзенського відділу міліції на момент затримання потерпілого ОСОБА_6 нарядом міліції 09.10.1994 року, а також медичні довідки, якщо ОСОБА_6 надавалась медична допомога в Фрунзенському відділенні міліції внаслідок отримання ним тяжких тілесних ушкоджень та наявності кровотечі. Взагалі, обвинувачення висунуто суто на показах ОСОБА_6 , сфабриковані судово медичні експертизи. В кримінальній справі відсутні будь які рапорти співробітників Фрунзенського органу міліції, які проводили затримання ОСОБА_6 , відсутні також документи перебування ОСОБА_6 в камері попереднього ув`язнення, а також у Фрунзенському відділенні міліції пояснювальна записка ОСОБА_6 , пояснення його дружини, які були відібрані за місцем мешкання останньої.
У судовому засіданні ОСОБА_4 просив задовольнити вимоги його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року в повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви посилаючись на її необґрунтованість та зазначила, що всі обставини на які посилається ОСОБА_4 були відомі засудженому під час проведення досудового і судового слідства, враховані судом під час ухвалення вироку по справі, тому обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими.
Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в обсязі, дійшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Разом з тим, згідно ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Згідно ч. 4 ст. 466 КПК України суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, що переглядається за нововоявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 7 червня 2001 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 101 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років і 6 місяців позбавлення волі та штрафу, з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців. Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_4 було визнано винним у спричинені тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння ОСОБА_5 , при обставинах, визначених у даному вироці.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.12.2001 року зазначений вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова змінений в частині призначеного покарання, а саме ОСОБА_4 звільнено на підставі ст. 75 КК України (в редакції 2001 року) з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців. В інші частині вирок залишено без змін.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року, задоволено заяву прокурора області про скасування вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.06.2001 року стосовно ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами. Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07.06.2001 року стосовно ОСОБА_4 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.106 КК України (в редакції 1960 року), та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 20 мінімальних розмірів заробітної плати. Звільнено ОСОБА_4 від покарання у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у відповідності до ст.49 ч.1, ст.54,ч.1 КК України.
14 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 посилався також на те, що вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 року є незаконним, був постановлений без з`ясування яким знаряддям злочину були спричинені тілесні ушкодження, без з`ясування мотиву злочину, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не враховані всі обставини справи, тобто на ті обставини, які ним викладені у заяві від 07.11.2017 року про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2015 року вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 змінений в частині призначеного покарання. Кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.106 КК України 1960 року в редакції Закону від 12 січня 1983 року, визнавши його винним за цим Законом без призначення покарання. Посилання на звільнення ОСОБА_4 від покарання у відповідності зі ст.ст. 49 ч.1 та 54 ч.1 КК України з вироку виключено. В решті вирок суду від 31.03.2015 року залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_4 не скористався своїм правом на оскарження вироку в касаційному порядку до Верховного суду України.
Суд зазначає, що нововиявленими є такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, але не були відомі чи не могли бути відомі на той час суду та слідчим органам. Обов`язковою умовою перегляду вироку за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстави для скасування вироку, повинні бути абсолютно новими, суттєвими, раніше невідомими слідчим органам і суду, тобто такими, що не фігурували та не досліджувались в матеріалах справи та потребують окремого розслідування.
Відповідно вимог Кримінально-процесуального законодавства, обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше не відомими слідчим органам і суду.
Вивчивши матеріали кримінальної справи суд приходить до висновку, що засуджений фактично оскаржує, що він і не заперечує, ті докази, які вже були досліджені та оцінені судом при постановлені вироку суду від 31.03.2015 року.
Викладені заявником ОСОБА_4 доводи, а саме незаконність вироку, його ухвалення без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновків експертів, показань свідків, без з`ясування яким знаряддям злочину були спричинені тілесні ушкодження, без з`ясування мотиву злочину, без достатнього дослідження матеріалів справи та медичних обстежень потерпілого, як підстави для перегляду судового рішення, є необґрунтованими, оскільки були відомі йому безпосередньо на час розгляду справи, та фактично відображають його прагнення переоцінити докази, оцінка яких була здійснена під час неодноразового розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях.
Нововиявлені обставини - у процесуальному праві узагальнена категорія юридичних фактів, які мають суттєве значення для вирішення справи, але не були відомі суду та іншим учасникам процесу на момент постановлення рішення, внаслідок чого була допущена судова помилка.
Не є нововиявленими обставинами ті, на які посилалися як на докази сторони кримінального провадження, або об`єктивно могли бути долучені як докази, невчасно подані сторонами докази. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: Brumarescu V. Romania, Козак проти України 21291/02, 17.12.2002 р., Кучеренко проти України, № 41974/98, рішення у справі Х проти Австрії, № 7761/77, DR 14, 08.05.78; рішення у справі Хосе Марія Руїз Матеос та інші проти Іспанії, № 24469/94, DR 79, 2.12.94). Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні у справах Рябих проти Росії та Науменко проти України зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. За змістом статті 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів, які могли вплинути на результати розгляду справи.
Проте, обставини, на які посилається засуджений в своїй заяві про перегляд вироку, не є нововиявленими обставинами.
Принцип диспозитивності у кримінальному процесі дозволяє особі самостійно обирати засоби, форми захисту і реалізації своїх суб`єктивних прав та законних інтересів не може їх вважати нововиявленими обставинами.
За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами, оскільки не вбачає підстав, передбачених ст. 459 КПК України.
Керуючись Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколом №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., ст. 459, 462, 467 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя -