Постанова

Іменем України
21 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 308/10772/13-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/777/490/16
Провадження № 51 3183 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

розглянув у судовому засіданні матеріали провадження щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кара-Бальта, Киргизія, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2014 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2016 року задоволено подання інспектора Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС в Закарпатській області ОСОБА_8 , скасовано засудженому ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2014 року, у виді позбавлення волі на строк 5 років. Строк відбування покарання вказано рахувати з моменту його фактичного затримання.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2016 року апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволено частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.07.2016 року щодо ОСОБА_6 змінено, виключено з мотивувальної частини цієї ухвали вказівку про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності постановами Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2014 року, 09.04.2014 року та 18.08.2014 року. В решті зазначену ухвалу місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвали судів обох інстанцій та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає помилковими висновки судів щодо наявності підстав, передбачених ст. 78 КК України, для скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та направлення для його відбування, а ухвали такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 370, 372, 419 КПК України.
Заперечення на касаційну скаргу захисника від інших учасників провадження не надходили.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений в судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила відмовити в її задоволенні.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідача, вислухавши доводи учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 370, 372 КПК України ухвала суду про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення особи для відбування покарання призначеного за вирком суду має бути постановлена згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду з наведенням в ній належних і достатніх мотивів її постановлення.

Відповідно до частини 2 статті 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд дотримався зазначених вимог закону, встановивши наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 вимог частини 2 статті 78 КК України та належним чином обґрунтувавши свої висновки щодо задоволення подання інспектора. Зокрема, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_6 в період іспитового строку, визначеного йому вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2014 року, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за ст. 126 ч. 1, ст. 130 ч. 1, ст. 178 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що свідчить про відсутність у нього бажання стати на шлях виправлення, дійшовши до висновку, що подання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Апеляційний суд, переглядаючи провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , більшість доводів якої аналогічні доводам її касаційної скарги, визнав безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив мотиви, з яких визнав їх необґрунтованими.
Залишаючи ухвалу місцевого суду в частині задоволення подання без зміни, апеляційний суд зокрема зазначив, що кримінально-виконавча інспекція дотрималась процедури, передбаченої пунктом 5.2 Розділу 4 Інструкції «Про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», та після роз`яснення йому 03 березня 2014 року порядку його відбування покарання з випробуванням і вчинення 23 січня 2015 року ОСОБА_6 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 178 ч. 1 КУпАП, який відноситься до розділу тих, які порушують громадський порядок та громадську безпеку, відповідно до ст. 166 ч. 1 КВК України письмово попередила його про те, що у випадку невиконання покладених на нього обов`язків, кримінально-виконавча інспекція може направити до суду матеріали про скасування звільнення від відбування покарання.

Доводи касаційної скарги захисника про недотримання кримінально-виконавчою інспекцією строків і процедури звернення за вказаних обставин є необґрунтованими. Посилання захисника на пункт 5.4. Розділу 4 вищевказаної Інструкції є безпідставним, оскільки вказаний пункт визначає строк звернення до суду із поданням з інших підстав невиконання обов`язків засудженою особою, яка не виконала хоча б одного з обов`язків, які було покладено на неї судом (наприклад, не з`являється до інспекції два і більше разів підряд без поважних причин), ніж з тих, з яких звернувся інспектор кримінально-виконавчої інспекції у вказаному провадженні щодо ОСОБА_6 , а саме з підстав, передбачених частиною 2 статті 166 КВК України, відповідно до пункту 5.3 цієї Інструкції якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження або три і більше разів вчинювала правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення.
При цьому на систематичність дій і поведінки ОСОБА_6 в розумінні частини 4 статті 166 КВК України вказало вчинення ним після письмового попередження 14 вересня 2015 року та 21 жовтня 2015 року двох адміністративних правопорушень, передбачених ст. 126 ч. 1, 130 ч. 1 КУпАП року відповідно, про що відносно нього було винесено відповідні постанови та накладено на нього адміністративні стягнення. Крім того, кожного разу ОСОБА_6 , надаючи письмові пояснення щодо вчинених адміністративних правопорушень, чітко усвідомлював, що це може призвести до скасування іспитового строку та направлення його в місця реального відбування покарання, проте, не зважаючи на це, продовжував вчиняти правопорушення, а саме розпивав пиво та, будучи позбавленим згідно вироку суду права керування транспортними засобами, керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Окремо апеляційний суд звернув увагу на те, що характер вчинених ОСОБА_6 правопорушень з урахуванням злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, за який його було засуджено, вчиненого в стані важкого алкогольного сп`яніння, свідчать про те, що останній не бажає ставати на шлях виправлення.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що засуджений ОСОБА_6 не знав про розгляд щодо нього справи про адміністративні правопорушення, а тому винесені відносно нього постанови не могли бути враховані, які є аналогічними доводам її касаційної скарги, апеляційний суд відхилив з огляду на наступне. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 отримав копію постанови від 23 січня 2015 року та копію постанови від 14 вересня 2015 року, про що свідчить його підпис. При цьому ОСОБА_6 роз`яснено порядок та строки оскарження постанови, його права, передбачені ст. 268 КУпАП України. Крім того, зпостанови Ужгородського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6 під час розгляду справи вину свою визнав, був присутній в судовому засіданні та не оскаржив зазначену постанову суду. Отже, матеріали провадження не містять даних про оскарження ОСОБА_6 прийнятих щодо нього рішень в справах про адміністративні правопорушення, якими на нього накладались адміністративні стягнення, у зв`язку із чим у апеляційного суду не було підстав ставити під сумнів законність прийнятих рішень та не брати їх до уваги при вирішенні питання щодо законності ухвали місцевого суду про скасування ОСОБА_6 звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтував своє рішення апеляційний суд і щодо наявності у старшого інспектора Ужгородського МРВ КВІ ВДПтСУ в Закарпатській області повноважень на складання подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому ОСОБА_10 та звернутися з ним до суду, пославшись на пункт 1.6 Інструкції та вимоги ст. 166 ч. 2 КВК України.

Врахувавши усі обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погодилася із висновком суду першої інстанції про те, що вказані в поданні обставини свідчать про систематичне вчинення засудженим ОСОБА_6 адміністративних правопорушень, які посягають на громадський порядок, небажання останнього ставати на шлях виправлення та наявні підстави для застосування до нього положень ст. 78 ч. 2 КК України і направлення засудженого для відбування призначеного покарання за вироком суду.
При цьому, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виключити із з мотивувальної частини ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2016 року щодо ОСОБА_6 вказівку про притягнення його до адміністративної відповідальності за постановами Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2014 року, 09.04.2014 року та 18.08.2014 року, оскільки правопорушення, за які його вказаними постановами притягнуто до відповідальності, вчинені ним до постановлення вироку Апеляційного суду Закарпатської області та про які не вказано в поданні старшого інспектора Ужгородського МРВ КВІ ВДПтС України в Закарпатській області від 16.11.2015 року
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування ухвал судів обох інстанцій та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3