АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/561/18 Справа № 202/496/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК,

за участю:
прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що оскаржувана ухвала постановлена без його повідомлення про час та дату судового засідання, а про її існування дізнався випадково 26 квітня 2018 року. Також просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , із забороною будь-яких дій із зміни, переходу, уступки права власності на дані квартири.
Згідно ухвали слідчого судді, здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом вчинення шахрайських дій із грошовими коштами ОСОБА_8 при придбанні нерухомого майна, розташованого за вказаною адресою. Встановлено, що останнє право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_6 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя пославшись на положення статей 98, 131, 170, 173 КПК зазначив, що клопотання є обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню, оскільки прокурором було доведено наявність підстав, передбачених КПК для накладення арешту на поділений об`єкт нерухомості: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням вимог ст. ст. 170-173 КПК. Вважає, що в ухвалі не вказано по якому злочину здійснюється розслідування, в чому він виразився та ким вчинений. Також, не обґрунтовано рішення яким чином його квартира може бути речовим доказом неіснуючого злочину. Зазначає, що він не причетний до будь-якого злочину та ні в яких злочинах не підозрюється, тому його майно не може бути речовим доказом, об`єктом конфіскації та ін. Апелянт був позбавлений надати пояснення слідчому судді, у зв`язку з не викликом його в судове засідання. На його думку, оскаржувана ухвала містить відомості, які не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з відповіді начальника СВ Індустріального ВП від 12.04.2018 року, матеріали кримінального провадження за № 0000011 до слідчого відділу не надходили.
В судове засідання третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт не з`явилась, про час та дату апеляційного розгляду повідомлена належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надала, що відповідно до ч. 3 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню розгляду.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 , її доводи вважав безпідставними і просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Апеляційний суд не входить в обговорення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідно до матеріалів справи оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення власника майна, копія ухвали особі не направлялась, а згідно апеляційної скарги апелянт дізнався про її існування 26.04.2018 року і 27.04.2018 року подав апеляційну скаргу. За таких обставин та відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК строк на апеляційне оскарження ОСОБА_6 , не пропущений.
З документів долучених до клопотання прокурора вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000011 від 27.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КПК.
Згідно клопотання прокурора, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що гр. ОСОБА_8 звернувся до правоохоронного органу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області із заявою про факт укладення попереднього договору від 22.01.2017 року із гр. ОСОБА_6 про укладення договорів купівлі-продажу квартир за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , а також договору завдатку, відповідно до умов котрого ним передано останньому грошові кошти за купівлю в майбутньому об`єктів нерухомості квартир за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , вартістю 2 278 739 грн.
Після укладення зазначених договорів він дізнався про наявність невирішеного спору, котрий перебував в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (справа № 202/3523/17) за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , на підставі заочного рішення котрого від 16.06.2017 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_10 на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 201,4 кв. м.
В подальшому вказане заочне рішення було скасовано 04.09.2017 року, а ухвалою від 24.10.2017 року позовні вимоги залишено без розгляду.
Невідповідності у площі квартир, котрі ОСОБА_8 планував придбати (загальна площа квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 становить 201,4 кв. м, із тією, що зазначена в ухвалі суду - 201,4 кв. м на квартиру АДРЕСА_1 ), а також невирішений судовий спір, наявність третьої сторони у спорі родини ОСОБА_11 викликало підозру у законності дій невстановлених осіб разом із ОСОБА_6 щодо продажу зазначеному майна, за яке ним було сплачено завдаток.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена по неіснуючому кримінальному провадженню є надуманими і спростовуються матеріалами справи.
Стосовно правових підстав для накладення арешту на майно, апеляційний суд, розглянувши скаргу та перевіривши оскаржувану ухвалу і матеріали справи, приходить до висновку, що слідчий суддя встановив підстави, передбачені ст. 170 КПК для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження і постановив законне та обґрунтоване рішення, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказане нерухоме майно, слідчий суддя погодився з твердженням прокурора, що з метою забезпечення збереження речового доказу по даному кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення застосування такого запобіжного заходу є необхідним.
З такими висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що узгоджуються з матеріалами, дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які… містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Перевіряючи рішення слідчого судді на відповідність вказаним вимогам процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про законність оскаржуваної ухвали, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, а саме може бути об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК є підставою для накладення арешту на таке майно, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги третьої особи щодо невідповідності майна критеріям речового доказу є неприйнятними.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, тому посилання ОСОБА_6 на відсутність правових підстав для накладення арешту, оскільки він не підозрюється у вчиненні будь-якого злочину, ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні положень кримінального процесуального закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК).
З огляду на неодноразове відчуження, а також перетворення вказаного нерухомого майна об`єктивно існує ризик його подальшого відчуження або перетворення, тому накладення арешту шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, в тому числі і вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даного майна, є обґрунтованим, розумним та співрозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, оскільки розглянув клопотання слідчого без повідомлення власника майна про час та дату судового розгляду, апеляційний суд не може розцінити як безумовну підставу для скасування оскаржуваної ухвали, враховуючи наявність у даному кримінальному провадженні підстав для застосування такого заходу забезпечення, а також законодавчо передбачену можливість для проведення такого розгляду (ч. 2 ст. 172 КПК).
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, передбаченого ст. 190 КК, а також необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, чому і має сприяти застосування таких заходів, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам приховування, перетворення та відчуження вказаного майна, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та законним.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відтак відповідні апеляційні вимоги третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , із забороною будь-яких дій із зміни, переходу, уступки права власності на дані квартири залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4