Провадження № 11-кп/4820/23/18 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 674/586/16-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0000705 від 11 жовтня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_14 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дунаєвецького районного суду від 22 грудня 2017 року

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Братанівка Сокирянського району, Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід ОСОБА_13 до вступу вироку в законну силу змінено з особистого зобов`язання на взяття під варту.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави 8917 (вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 64 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь Дунаєвецької ЦРЛ для подальшого зарахування до місцевого бюджету районної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 815 (вісімсот п`ятнадцять ) грн. 71 коп.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 42202 (сорок дві тисячі двісті дві) грн. та 380 000 (триста вісімдесят тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди на її користь та малолітніх дітей.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 58938 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн.11 коп. та 200 000 (двісті тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 11 жовтня 2015 року близько 05 години ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «Сіtrоеn DS 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 252 км + 480 м автодороги «Житомир-Чернівці», поблизу с. Січинці Дунаєвецького району Хмельницької області, рухаючись в напрямку м. Кам`янця-Подільського, порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3(6, д), 10.1, 12.2,12.3,13.3 Правил дорожнього руху України та вимоги лінії дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався своєю смугою руху в зустрічному напрямку та перевозив на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_16 ..
Внаслідок зіткнення автомобіля «Сіtrоеn DS 5» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем ВАЗ-2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому перебували водій ОСОБА_15 та пасажир ОСОБА_16 , що відбулося 11 жовтня 2015 року:
- водій автомобіля ВАЗ-2109 ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, закритого перелому грудини між 4 та 5 міжреберям, закритих переломів 5,6 ребер по білягрудинній лінії з права, 7-9 ребер по середньо-ключичній лінії з права, 5-9 ребер по передньо-підпахвиній лінії зліва, 9-11 ребер по задньо-підпахвинній лінії зліва з розривом плеври на рівні 9-10 ребер, крововиливів по задній поверхні легень, розриву аорти в грудному відділі, гемотораксу -2400 мл (кров в грудній клітці), багато численних розривів печінки, розриву лівої нирки, розриву брижжі, гемоперітонеуму-950 мл (кров в черевині), крововиливу в брижжу та за очеревину, крововиливів в м`які тканини в місцях переломів, закритого перелому латерального виростка правої стегнової кістки, ран на слизовій оболонці нижньої губи, по передній поверхні правого колінного суглобу, синців - на слизовій оболонці верхньої губи по середній лінії голови, по задній поверхні правого плеча в верхній третині, в середній третині, по задній поверхні правого передпліччя в середній третині, по задньо - зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, по тильній поверхні лівої китиці, по зовнішній поверхні лівого стегна в верхній третині, в середній третині, по внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, по передній поверхні лівої гомілки в верхній третині, в середній третині, в нижній третині, по внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, в нижній третині, по передній поверхні правої гомілки в верхній та нижній третині, в лобній області по середній лінії голови, на лівому скаті носа, на верхній губі зліва та аналогічно з права, в підбородочній області з права, по задній поверхні правого передпліччя в середній третині, по внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині, по внутрішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, по тильній поверхні лівої китиці, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, по передній поверхні правого колінного суглобу, по внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній, середній на нижній третині, по задній поверхні лівої п`ятки 1 садно, які відносяться до категорії тяжких,що призвели до смерті;
- пасажир автомобіля ВАЗ-2109 ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого багато осколкового перелому кісток носа, закритих переломів 2-8 ребер зліва по передньо підпахвинній лінії, крововиливів по зовнішній поверхні легень, розриву аорти в грудному відділі, гемотораксу 3000 мл. (кров в грудній клітці) багато численних розривів печінки, гемоперітонеум -200 мл (кров в череві), крововиливу в м`які покрови голови з внутрішньої поверхні в лобній області зліва, закритого перелому лівого плеча в середній третині, крововиливів в м`які тканини в місцях переломів, ран в лобній області зліва в нижньому відділі -1, по долонній поверхні правої китиці -1, синців по тильній поверхні лівої китиці - 1, по задній поверхні лівого передпліччя в середній третині 1, в нижній третині -2, по зовнішній поверхні правого променево зап`ястного суглобу 1, по білягрудинній лінії зліва в проекції 7-го ребра-1, по середній лінії живота, вверх від пупка на 8,5 см -1, по передній поверхні правої гомілки в верхній третині - 2, аналогічно лівої гомілки в верхній і середній третині, саден по тильній поверхні лівої китиці, по зовнішній поверхні правого гомілко-ступневого суглобу, по тильній поверхні правої китиці, в області спинки носа в верхній третині - 1, які відносяться до категорії тяжких, що призвели до смерті.
Вказані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_13 правил безпеки дорожнього руху, які передбачені Правилами дорожнього руху, а саме:
п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
п.2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б/ бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д/ не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
п.10.1- перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п.12.2- у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
п.12.2-у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
п.13.3- під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
Лінію 1.1 перетинати забороняється.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_14 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_13 скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину.

У разі доведеності вини, просять пом`якшити покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та зменшити розмір відшкодування за позовами.

Свої вимоги аргументують тим, що ДТП сталася через порушення пішоходом ОСОБА_17 ПДР України, який у стані сильного алкогольного сп`яніння йшов по проїжджій частині дороги в попутному напрямку, створивши тим самим небезпеку для водія ОСОБА_18 , у зв`язку із чим обвинувачений був вимушений вживати заходів щодо уникнення із ним зіткнення, шляхом застосування екстреного гальмування, що призвело до виїзду на зустрічну смугу руху.

Наголошують на недостатності такого доказу як висновок авто-технічної експертизи №476А, у зв`язку з його не чітким викладенням, неконкретністю і незрозумілістю.

Звертають увагу на висновки експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які вказали на ОСОБА_18 , як особу, яка перебувала під час ДТП у стані аварійної обстановки, яка не регламентується ПДР, а дії водія в такій ситуації залежать від його психофізіологічних особливостей, що виключає склад злочину, передбаченого ст.286 КК України.

Стверджують про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, зокрема, щодо відсутності гальмівного шляху автомобіля обвинуваченого, що не відповідає дійсності, так як такі сліди містяться на фото таблицях-ілюстарціях №14,15,16 до протоколу огляду місця події.

Зазначають, що в протоколі огляду місця події міститься вказівка на застосуванні відеозйомки, однак, всупереч ст.105 КПК України, до протоколу відеозапис доданий не був.

Не погоджується сторона захисту і з видом та розміром призначеного покарання, вважаючи його надмірно суворим, безпідставним і несправедливим, яке не відповідає особі обвинуваченого, його позитивній характеристиці та ряду пом`якшуючих обставин, що в сукупності дає підстави для застосування положень ст.69 КК України.

У доповненні до апеляційної скарги захисник звертає увагу на відсутність у матеріалах судового провадження технічного запису допиту в судовому засіданні місцевого суду свідка ОСОБА_21 від 30 серпня 2016 року, показання якого, на переконання захисту, мають істотне значення для розгляду справи, оскільки даний свідок, як працівник МНС, був безпосереднім очевидцем обставин після ДТП та підтверджував показання обвинуваченого.

Наголошує, що зіткнення двох автомобілів сталося не через недотримання безпечного інтервалу одним із них, а через аварійну обстановку, що виключає з обвинувачення п.13.3 ПДР.

Зазначає, що судом допитано як свідків лише двох працівників МНС, які приїхали на місце події, тоді як всього їх було чотири. Не з`ясовано в суді наявність приладу відеореєстратора, а також осіб, які після ДТП звинуватили свідка ОСОБА_17 у причетності до події та його побили.

Звертає увагу на наявність у матеріалах провадження фотографії (а.м.с. 31 т.4) на якій відображено чіткий малюнок протектора шини переднього колеса автомобіля обвинуваченого, який співпадає із зображенням гальмівного шляху, що підтверджує показання обвинуваченого про застосування ним екстреного гальмування при виниклій аварійній обстановці, яка утворилася внаслідок неправомірних дій пішохода ОСОБА_17 .

Вказані істотні порушення, на переконання захисника, дають обґрунтовані підстави для скасування вироку та призначення нового судового розгляду у місцевому суді.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, доводи учасників апеляційного провадження, обговоривши і перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_13 у порушенні Правил дорожнього руху, за обставин встановлених та викладених у вироку, внаслідок чого потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були спричинені тілесні ушкодження, що призвели до смерті, ґрунтуються на наявних в матеріалах провадження доказах, досліджених в ході судового розгляду на предмет відповідності їх вимогам належності та допустимості.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом дослідження місцевого суду були питання на з`ясуванні яких неодноразово наголошував Верховний Суд України у своїх правових висновках, викладених у постановах від 05 листопада 2015 року №5-218кс15 та 10 грудня 2015 року №5-41кс15, а саме наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху та суспільно небезпечними наслідками що настали.
В ході розгляду справи місцевим судом встановлено та доведено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ОСОБА_13 п.п. 1.5, 2.3 (6, д), 10.1, 12.2,12.3,13.3, вимог лінії дорожньої розмітки 1.1 ПДР України та наслідками, які призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої спричинені потерпим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до їх смерті.
Зокрема, факт керування обвинуваченим автомобілем з порушенням правил дорожнього руху, перетину ним суцільної лінії, виїзду внаслідок об`їзду на зустрічну смугу руху, по якій рухався назустріч автомобіль під керуванням ОСОБА_15 , що призвело до їх зіткнення, підтверджується показаннями свідка - очевидця події ОСОБА_17 , наданими в суді першої інстанції та наглядно продемонстрованими під час проведення із ним слідчого експерименту.
Дані показання щодо фактичних обставин ДТП повністю узгоджуються із даними протоколу огляду місця події, в якому зафіксовано місце розташування автомобіля обвинуваченого на зустрічній смузі руху, та висновком судової автотехнічної експертизи №476А від 27.01.2015 року, відповідно до якого, водій ОСОБА_13 не дотримався п.п. 1.5, 2.3 (6, д), 10.1, 12.2,12.3,13.3 та вимог лінії дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, що знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Наведені докази є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Сам обвинувачений у судах першої та апеляційної інстанцій не заперечував факту виїзду на зустрічну смугу руху, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки, що в подальшому призвело до зіткнення з автомобілем під керуванням потерпілого ОСОБА_15 , при цьому зазначав що такі його дії були вимушені, зумовлені виключно протиправною поведінкою свідка ОСОБА_17 , який, раптово вийшовши на проїжджу частину дороги, створив йому аварійну обстановку.
Однак, такі показання обвинуваченого обґрунтовано визнані судом першої інстанції критично, як такі, що не гуртуються на матеріалах справи.
Така версія обвинуваченого спростовується як послідовними показаннями свідка-очевидця події так і висновком автотехнічної експертизи №476 А від 27.01.2015 року, відповідно до якого дії водія ОСОБА_13 , пов`язані із зміною напрямку руху керованого ним автомобіля та виїзд на смугу зустрічного руху, при наявності зустрічного транспорту, безпосередньо в момент виникнення небезпеки для руху, а саме зміни напрямку руху пішохода, що рухався в попутному напрямку, з технічної точки зору не є технічно обґрунтованими.

Всупереч доводам сторони захисту, місцевим судом надано оцінку всім учасникам події, в тому числі і діям свідка ОСОБА_17 .
Показання вказаного свідка отримано у порядку, визначеному законом, вони є конкретними, узгоджуються з іншими зібраними доказами. Тому суд не мав підстав недовіряти даному свідку, а його показання, в силу ст.84 КПК, є джерелом доказу, який обґрунтовано покладено в основу вироку, з відповідними мотивами, з якими погоджується колегія суддів.

В свою чергу із показань обвинуваченого, наданих суду першої інстанції, вбачається те, що він, керуючи транспортним засобом на неосвітленій ділянці дороги, побачив свідка ОСОБА_17 за 40-50 метрів при швидкості руху 80 км./год. і коли останній вийшов на середину дороги, обвинувачений застосував гальмування і автомобіль по інерції виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення.
Однак, такі показання суперечать встановленим фактичним обставинам справи. Зокрема, відповідно до даних акту обстеження дорожніх умов на ділянці дороги де відбулася ДТП, асфальтне покриття було сухе, чисте, задовільної якості, були нормальні погодні умови. При огляді місця події жодних слідів гальмування чи заносу автомобіля обвинуваченого не виявлено, а тому посилання сторони захисту на фотокопію шин автомобіля обвинуваченого після ДТП, як на підставу підтвердження факту застосування обвинуваченим гальмування та у зв`язку із цим заносу автомобіля на зустрічну смугу руху, є безпідставними.
При цьому, з обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_13 , керуючи транспортним засобом, рухаючись на ділянці дороги з поганою освітленістю, бачачи, як зустрічний автомобіль так і пішохода, повинен був керувати автомобілем з особливою пильністю, з обранням такого режиму руху, який би давав йому своєчасно реагувати на будь-яку зміну дорожньої обстановки.

Формально ПДР дають змогу водію вибирати один із варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху, зокрема, об`їхати перешкоду або зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Однак, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія, адже маневр водія при об`їзді перешкоди не повинен створювати небезпеку для інших учасників дорожнього руху.
Обстановка, у якій допустив маневрування обвинувачений ОСОБА_13 , не свідчить про те, що порушення ним ПДР були вимушеними. Навпаки, саме його невиправдане і небезпечне маневрування на дорозі було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, що підтверджується даними висновку автотехнічної експертизи №476А.

Таким чином, місцевим судом дано оцінку усім учасникам дорожньо-транспортної пригоди, тим самим дотримано роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року №5-18кс14 та постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року.

Отже, правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого ОСОБА_13 , дають можливість колегії суддів зробити висновок, що судом першої інстанції норму закону про кримінальну відповідальність щодо дій обвинуваченого застосовано правильно.

Як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму ДТП, так і обставин, які передували цій події.
Зокрема, призначено та проведено судову автотехнічну та судову транспортно-трасологінчу експертизи. З метою усунення будь-яких суперечностей щодо обставин події, проведені додаткові автотехнічна та транспортно-трасологічна експертизи на розгляд яких винесені питання сторони захисту.

З урахуванням викладеного, твердження апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про суперечність висновків проведених експертиз та їх необ`єктивність, є голослівними.
Усі вихідні дані для проведення експертиз бралися з належних і допустимих доказів, а саме показань самого обвинуваченого; свідка; протоколу огляду місця події; схеми ДТП та інших письмових матеріалів кримінального провадження.

Що ж стосується тверджень сторони захисту про неврахування місцевим судом висновку додаткової автотехнічної експертизи від 25.02.2016 року, який вказує на перебування ОСОБА_13 в умовах аварійної обстановки, то вони не відповідають дійсності, оскільки зі змісту вироку вбачається, що такі відомості не залишилися поза увагою суду, адже критично ним оцінені, у зв`язку із тим, що вихідні дані, які надавалися на проведення даної експертизи, не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються із доказами дослідженими місцевим судом.

Позиція сторони захисту щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку із відсутністю звукозапису судового засіданні в частині допиту свідка ОСОБА_21 від 30 серпня 2016 року, є надуманою. Допит вказаного свідка міститься у матеріалах справи та відображений у звукозаписі судового засідання, що також підтверджується потерпілими та їх представниками.

Доводи сторони захисту щодо порушення об`єктивності розгляду справи, яка виразилася у тому, що судом не було допитано двох працівників МНС, які приїхали на місце події, а також не з`ясовано інших обставин події, зокрема, наявності чи відсутності відеореєстратору, є безпідставними.

Вказані особи (працівники МНС) учасниками події не були, клопотань про їх виклик не надходило, а відповідно до ст. 22, ч.ч. 2, 4 ст. 396, ч.3 ст. 404, ч.1 ст. 407, ч.1 ст. 418 КПК кримінальне провадження в суді здійснюється на умовах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною своїх правових позицій, прав і законних інтересів, з правом подання до суду відповідних доказів та клопотань.

Доводи обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах про те, що протокол огляду місця події не відповідає вимогам ст. 105 КПК України з тих підстав, що до нього не додано відеозапису, є необґрунтовані. Як видно з цього протоколу, він складений уповноваженою особою за участю понятих, його зміст відповідає показанням свідка ОСОБА_17 , а та обставина, що до нього не додано відеозапис, не може свідчити про його неправильність та неналежність як доказу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_13 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.286 КК України.

Призначене ОСОБА_13 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченого реального основного покарання та додаткового, в межах санкції інкримінованого йому злочину.

Призначене покарання є співмірним протиправному діянню обвинуваченого і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Проаналізувавши дані щодо особи ОСОБА_13 , як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України.

З положень даної норми закону, яку просить застосувати сторона захисту, слідує, що перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання або призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, можливий лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Встановлені у даному кримінальному провадженні обставини не свідчать ні про щире каяття, ні про активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є різними формами дійового каяття, за якого особа добровільно, своєю активною поведінкою сприяє розкриттю злочину, запобіганню або усуненню заподіяної нею шкоди.

Щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття (розповідає про час, місце вчинення злочину, називає співучасників, передає речові докази, предмети, здобуті злочинним шляхом, тощо).

Суду не надано відомостей про те, які дії вчиняв ОСОБА_13 для розкриття злочину, або усунення завданої ним шкоди, тому ні щире каяття, ні активне сприяння у розкритті злочину в діях обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Враховуючи грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, що призвело до смерті двох потерпілих, відсутність будь-яких мотивів для допущення таких неправомірних дій, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, визначальну позицію потерпілих як в суді першої так і в апеляційній інстанціях, у колегії суддів не має підстав для пом`якшення призначеного місцевим судом покарання.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, перебування на його утриманні малолітньої дитини, його позитивна характеристика за місцем проживання, молодий вік, часткове (незначне) відшкодування потерпілим матеріальної шкоди, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не виявлено, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника адвоката ОСОБА_14 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4