1Справа № 335/878/18 1-кс/335/4619/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури і процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей та документів, в рамкахматеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 375 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся з клопотанням слідчий в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури і процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей та документів, в якому просить надати тимчасовий доступ до оригіналів матеріалів цивільної справи №314/4086/17 за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права власності, з можливістю її вилучення, яка перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтовування якого зазначив, що в провадженні управління прокуратури Запорізької області перебувають матеріали досудового розслідування №0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 375 КК України за фактом винесення суддею ІНФОРМАЦІЯ_3 завідомо неправосудних рішень.

В ході досудового розслідування встановлено, що суддею ОСОБА_7 розглянуто цивільну справу № 314/4086/17 за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання права власності. Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.10.2017 позов задоволено частково, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з ОСОБА_8 , до дня смерті ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Як вбачається з рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.10.2017 предметом спору було встановлення факту спільного проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня його смерті, та визнання за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_2 та житлового будинку АДРЕСА_3 .

Разом з цим, суддею Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_7 проігноровано положення ст. 114 ЦПК України, не застосовано наслідки передбачені ст. 115 ЦПК України, внаслідок чого порушено вимоги виключної підсудності.

Відповідно до актового запису про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Запоріжжя.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 04.04.2018 № 119619365 та № 119618919 померлому ОСОБА_8 належала на праві власності лише квартира АДРЕСА_2 . В той же час, право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 взагалі не зареєстровано та такого будинку фізично не існує.

Таким чином, даний спір в силу ст. 114 ЦПК України мав би розглядатись за місцем знаходження нерухомого майна - квартири, а саме Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, а відповідачем у справі мала бути ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Окрім того, суддею ОСОБА_7 у порушення положень ст. ст. 74, 76, 127, 158, 169, 176 ЦПК України копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_8 не направлялись, про день, час та місце судового засідання також не повідомлено, справу розглянуто без фактичних доказів про повідомлення сторін про судовий розгляд. Внаслідок чого, ІНФОРМАЦІЯ_9 була позбавлена права на участь у судовому розгляді, можливості надавати свої пояснення та заперечення щодо суті спору.

Вказані факти об`єктивно підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 від 14.02.2018 № 02-02-07/183.

Також до розгляду справи не була залучена ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки фактично вказаним рішенням суду порушено інтереси останньої.

Таким чином, під час розгляду цивільної справи № 314/4086/17 суддею ОСОБА_7 порушено засади гласності і відкритості судового процесу, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Також, судом незаконно встановлено факт проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з ОСОБА_8 та визнано за позивачкою право власності на спірну квартиру.

Зокрема, у порушення положень ст. 215 ЦПК України суддею ОСОБА_7 у своєму рішенні не наведено жодного доказу, якій би підтверджував факт спільного проживання ОСОБА_6 однією сім`єю з ОСОБА_8 до його смерті. Яким чином суд встановив, що у померлого ОСОБА_8 не було спадкоємців за законом також невідомо.

Більш того, з актового запису про смерть від 08.07.2017 № 3150 вбачається, що причини смерті ОСОБА_8 не встановлені через гнилісні зміни у тілі померлого, що повність спростовує факт спільного проживання ОСОБА_6 з останнім.

Також, судом проігноровано вимоги п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», якими передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Натомість, позивач, не прийнявши спадщину та не вживши для цього жодних дій, за відсутності спору про право, звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності, а суд, у свою чергу, незаконно її задовольнив.

Про свідомий характер допущення суддею ОСОБА_7 порушень норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення у справі № 314/4086/17 також свідчить не надання останньою дозволу прокурору на ознайомлення із матеріалами вказаної судової справи.

В той же час, ухвалою Вільнянського районного суду від 28.12.2017 задоволено заяву відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.10.2017 у цій справі.

При цьому, із листа Вільнянського міського голови ОСОБА_9 від 21.03.2108 № 02-02-07/359 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 заяву до суду про перегляд заочного рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.10.2017 у справі № 314/4086/17 не подавала.

В подальшому ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.01.2018 позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 26.02.2018 № 115339103 вбачається, що 31.10.2017 право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.10.2017 у справі № 314/4086/17. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2017 право власності на вказану квартиру перейшло до ОСОБА_10 .

Завдяки незаконному рішенню ІНФОРМАЦІЯ_3 у цивільній справі № 314/4086/17, винесеного суддею ОСОБА_7 , позивачкою ОСОБА_6 без законних на те підстав, у порушення порядку, передбаченого чинним законодавством, набуто право власності на квартиру АДРЕСА_2 . При цьому, дії судді під час розгляду вказаної цивільної справи та після винесення рішення по суті вказують на навмисне порушення норм матеріального та процесуального права, та як наслідок порушення прав та інтересів інших осіб.

Фактично за відсутності спадкоємців за законом та заповітом спірна квартира АДРЕСА_2 мала б перейти у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі ІНФОРМАЦІЯ_11 в порядку передбаченому положеннями ст. 1277 Цивільного кодексу України.

Слідчий, посилаючись на те, що в ході досудового розслідування, для проведення відповідних процесуальних дій та за необхідності криміналістичних досліджень із окремими документами виникла необхідність у вилученні у ІНФОРМАЦІЯ_2 оригіналів матеріалів цивільної справи №314/4086/17 за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання права власності, просить клопотання задовольнити.

В судове засідання в судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява за підписом голови ІНФОРМАЦІЯ_3 про розгляд клопотання слідчого без участі їх представника.
Перевіривши матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 , 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходами забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей і документів.
Відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Згідно ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.
У клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Згідно до ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Відповідно до ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.
Стороною обвинувачення, яка звернулася з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей і документів, не зазначено значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні та обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, не наведено будь-яких доводів на підтвердження можливості використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, до яких вимагається тимчасовий доступ, та неможливості іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, тому суд вважає дане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 159-164 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1