УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Володимир-Волинський
Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000625 від 28.08.2018 року, розпочатого за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України про арешт майна ,-

ВСТАНОВИВ :

За обставинами викладеними в клопотанні слідчого, 27 серпня 2018 року до Володимир-Волинського ВП надійшла ухвала із Володимир-Волинського міського суду щодо внесення відомостей у ЄРДР за фактом шахрайських дій вчинених групою осіб, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відносно ОСОБА_4 , котрі полягали у позбавленні права власності останнього на житловий будинок, який ОСОБА_4 придбав за власні кошти.

28 серпня 2018 року за даним фактом СВ Володимир-Волинського відділу поліції ГУ НП у Волинський області було розпочате кримінальне провадження №0000625 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 02 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до керівника органу досудового розслідування Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області з заявою про шахрайство, вчинене щодо нього у великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.

В заяві вказав, що 15 серпня 2000 року він разом із своєю дружиною ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) придбали житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 і з того часу сім`єю проживають у ньому. Будинок ними було придбано за 6500 доларів США у громадянина ОСОБА_10 .

З 14 березня 2003 року по даний час він прописаний (зареєстрований) у цьому будинку.

Гроші за проданий будинок ОСОБА_10 він вручав особисто в присутності ОСОБА_6 у тому самому будинку, який вони купили.

Зазначив, що його дружина ОСОБА_6 має вищу юридичну освіту та працює завідувачем державної нотаріальної контори у м. Володимир-Волинський. У зв`язку з цим організацію юридичного оформлення купівлі-продажу будинку (оформлення довіреностей, складання необхідних договорів та інших правовстановлюючих документів), за домовленістю між ними, було покладено на неї.

За період проживання в цьому будинку він неодноразово власними силами ремонтував його як з середини, так і зовні. Зокрема, облаштував прибудинкову територію (викорчував зайві дерева та кущі), збудував альтанку, два гаражі, бетонну огорожу, зварив металеві ворота, замінив чавунні батареї опалення на сучасні алюмінієві, замінив вікна на металопластикові, замінив ванну, поклав плитку на кухні, в прихожій, кладовій та ванній кімнаті, зовні повністю утеплив будинок пінопластом, власноручно виконав масу інших необхідних ремонтно-будівельних робіт.

Оформленням права власності на будинок він не цікавився, оскільки не має юридичної освіти та спеціальної підготовки і дії правових механізмів не розуміє. Тому вважав, що дружина, з огляду на наявність у неї юридичної освіти та чималого практичного досвіду вчинення нотаріальних дій, сама правильно оформить усі необхідні правовстановлюючі документи на право їхньої спільної сумісної власності на цей будинок.

З часом міжособисті стосунки з дружиною в нього погіршились, дружина почала випивати, а згодом й відверто зловживати спиртними напоями, що неодноразово призводило до сімейних сварок. Внаслідок цього вона нещодавно звернулась до суду з позовом про розлучення.

18 липня 2018 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 повідомила, що власником будинку є громадянка ОСОБА_7 . Остання є племінницею його дружини ОСОБА_6 та одночасно її підлеглою, оскільки працює нотаріусом у державній нотаріальній конторі, очолюваній його дружиною.

З`ясувалось, що будинок ОСОБА_7 було подаровано її мамою ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою його дружини.

Також йому стало відомо, що ОСОБА_8 набула права власності на цей будинок 27 червня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з своєю донькою ОСОБА_7 . Договір купівлі-продажу будинку посвідчено приватним нотаріусом Володимир-Волинського нотаріального округу ОСОБА_11 .

При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_7 діяла на підставі довіреності, виданої ОСОБА_10 . При цьому, їхня з ОСОБА_7 домовленість передбачала оформлення нею права співвласності на цей будинок на нього з дружиною ОСОБА_6 , як на подружжя, а не на будь-яких третіх осіб.

З врахуванням того, що гроші за куплений будинок ним були особисто сплачені його попередньому власнику ОСОБА_10 ще у 2000 році, висловив обгрунтований сумнів в тому, ОСОБА_7 повернула ОСОБА_10 гроші, отримані внаслідок продажу цього будинку, вчиненого за довіреністю останнього.

Заявив, що після того, як з`ясувалось, що будинок належить ОСОБА_7 , від неї на його адресу почали надходити погрози, щоб він з цього приводу нікуди не звертався, інакше вона взагалі примусово виселить його з цього будинку з допомогою виконавчої служби.

13 вересня 2018 року, потерпілим ОСОБА_4 , було направлено для долучення до матеріалів кримінального провадження, позовну заяву згідно котрої, останній просить стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 солідарно на його користь 420391 (чотириста двадцять тисяч дев`яносто одну) грн. в якості компенсації заподіяної йому майнової шкоди та 100000 (сто тисяч) грн. в якості компенсації заподіяної моральної шкоди.

22 жовтня 2018 року, з письмового дозволу ОСОБА_4 та за його участю було проведено огляд домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

22 жовтня 2018 року, було винесено постанову про визнання речовим доказом, домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказане домоволодіння відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, являється об`єктом кримінально протиправних дій.

З огляду на наведене, та з метою збереження речового доказу, а саме домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечення можливості в подальшому пред`явлення цивільного позову для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий просить накласти арешт на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником котрого являється ОСОБА_7 , заборонивши відчуження та розпорядження даним майном.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про накладення арешту на майно (на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником котрого являється ОСОБА_7 , заборонивши відчуження та розпорядження даним майном) з наведених у клопотанні підстав.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , наполягали на накладенні арешту на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною відчуження та розпорядження даним майном.

В судове засідання власник майна ОСОБА_7 не з`явилася, згідно рапорту слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинської області ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи була повідомлення належним чином, телефонним зв`язком , де остання зазначила, що з`явиться в судове засідання .
Згідно ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі , дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підставне та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Пунктами 1 та 4 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та унеможливлення подальшого його відчуження, достатності підстав вважати, що воно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тому клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід задовольнити та накласти арешт на майно.
Керуючись ст.ст. 170-173, 373 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого СВ Володимир Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_7 , заборонивши відчуження та розпорядження даним майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження . Слідчі( процесуальні ) дії , в тому числі із використанням арештованого майна проводяться у розумні строки .
Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2018 року.

Слідчий суддя /-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1