справа № 462/4453/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000220 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не військовозобов`язаного, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України /в редакції Закону від 16.05.2013року/, суд

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що весною 2016 року, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, до ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_7 , котрий запропонував йому надати у суді, під час судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_8 до Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , показання про те, що нібито він знав покійного ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як законного користувача квартири з 2008 року та підтримував із ним дружні стосунки, а у подальшому з 2014 року винаймав у ОСОБА_9 кімнату в цій квартирі, де проживав, а також стосовно факту спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , хоча ці відомості не відповідали дійсності, а сам ОСОБА_6 із ОСОБА_9 знайомим не був, та за адресою: АДРЕСА_3 до осені 2015 року не проживав. За надання в суді зазначених неправдивих показань ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 1000.00 доларів США, які мали бути поділені в рівних частках між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 .
На вказану пропозицію ОСОБА_7 . ОСОБА_6 погодився та 09.06.2016 у ранковий час зустрівся під приміщенням Сихівського районного суду м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Чоловського, 2, із ОСОБА_8 та її представником ОСОБА_11 , котрі детально проінструктували його про зміст неправдивих показань, які він має надати у судовому засіданні.
У подальшому, 09.06.2016року близько 10.00 год., у судовому засіданні в Сихівському районному суді м. Львова, ОСОБА_6 будучи допитаним у якості свідка при розгляді цивільної справи № 464/3578/16-ц за позовом ОСОБА_8 до Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , та попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, надав суду завідомо неправдиві показання про те, що знав покійного (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) законного користувача вказаної вище квартири ОСОБА_9 з 2008 року та підтримував із ним дружні стосунки, з 2014 року винаймав у ОСОБА_9 кімнату в цій квартирі, де проживав, а також підтвердив факт спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , хоча ці відомості дійсності не відповідали, а сам ОСОБА_6 із ОСОБА_9 знайомим не був, у вказаному вище помешканні до осені 2015 року не проживав.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.2 ст.384 КК України, так як він вчинив надання, з корисливих мотивів, завідомо неправдивих показань свідком у суді.

20.07.2018 року між прокурором ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_6 з участю захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.384 КК України. Сторони, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного (його вік, відсутність не знятих та не погашених судимостей), наявності обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття у вчинення кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), надання ним свідчень, відсутність обставин, які обтяжують покарання, узгодили покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі положень ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 1 рік. Також, на ОСОБА_6 необхідно покласти обов`язки, які зазначені у ч.1 ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім цього, згідно умов даної угоди підозрюваному роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Статтею 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості. Згідно вимог ст. 474 КПК України якщо угоду досягнуто обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав укладену із ОСОБА_6 угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 підтримали угоду, при цьому, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та повідомив, що він повністю розуміє свої права надані йому законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України визнає повністю. Обвинувачений розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена у межах санкції ч.2 ст.384 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Витрати на залучення експерта відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. 368-371, 373-376, 472, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000220 укладену 20 липня 2018 року між прокурором ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України /в редакції Закону від 16.05.2013року/, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 /один/ рік.

На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 1 /один/ рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, зазначені у ч.1 ст. 76 КК України, зокрема: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1