Постанова

Іменем України
31 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 721/1211/15-к

Провадження № 51 2689 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
його представника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 08 квітня 2014 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вижниця Чернівецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 125 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2016 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 732 гривні 44 копійки на відшкодування матеріальної шкоди та 3 500 гривень моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 квітня 2014 року приблизно о 16 годині на подвір`ї власного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , під час розмови з ОСОБА_8 схопив його правою рукою за шию і підборіддя, а кулаком лівої руки умисно задав удар в нижню щелепу з правого боку, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. Зазначає, що в основу обвинувального вироку щодо нього покладено суперечливі докази, які вплинули на висновки суду, а тому він є незаконним. Вважає, що органом досудового розслідування йому не було належним чином вручено письмово повідомлення про підозру, не повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження наявні три обвинувальні акти від 29 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року та 19 червня 2015 року, однак йому було направлено лише копію обвинувального акта від 29 квітня 2015 року, чим порушено його право на захист. Вважає, що апеляційний розгляд здійснено незаконним складом суду, оскільки судді колегії, які розглядали кримінальне провадження щодо нього по суті, 12 листопада 2015 року вирішували питання про зміну підсудності цього кримінального провадження.

У запереченнях на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 указує на безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги ОСОБА_6 і просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні вважали касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необґрунтованою і просили залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у заподіянні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд обґрунтовано послався на: - показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував, що 07 квітня 2014 року на його подвір`ї між ним та ОСОБА_8 стався конфлікт; - показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ; - показання свідка ОСОБА_10 про наявність на шиї ОСОБА_8 почервоніння; - показання свідків ОСОБА_11 ; - дані, які містяться в протоколі слідчого експерименту від 23 квітня 2014 року, у ході якого потерпілий ОСОБА_8 продемонстрував обставини та спосіб заподіяння йому тілесних ушкоджень; - висновок судово-медичної експертизи № 66 від 18 квітня 2014 року про наявність на тілі ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та висновок додаткової судово-медичної експертизи № 108 від 15 червня 2015 року про ймовірність утворення тілесних ушкоджень при обставинах зазначених під час слідчого експерименту, за вказаним потерпілим механізмом. Інші наявні докази у кримінальному провадженні судом першої інстанції були досліджені в судовому засіданні і їм у вироку дана належна оцінка.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 125 ч. 2 КК України. При цьому всім наявним доказам, в тому числі і зібраним під час продовження строку досудового розслідування, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку кожному доказу з точки зору щодо належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вирок суду за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Доводи засудженого про порушення його права на захист є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що 29 квітня 2015 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, складену 20 березня 2015 року, однак ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_12 відмовилися від підпису та отримання копії зазначеної підозри. Таку відмову слідчим оформлено у передбаченому КПК України порядку за участю двох понятих.

Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 квітня 2015 року ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_12 відмовились від підпису та від ознайомлення з матеріалами розслідування. Зазначену відмову слідчим також зафіксовано за участю двох понятих. У подальшому повідомлення про підозру, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000202 направлено прокуратурою Вижницького району ОСОБА_6 та його захиснику адвокату ОСОБА_12 на домашні адреси.

Постановою прокурора Вижницького району ОСОБА_13 від 19 травня 2015 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 08 квітня 2014 року, до трьох місяців, тобто до 20 червня 2015 року.

Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 09 червня 2015 року захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_14 ознайомився з усіма матеріалами кримінального провадження. Того ж дня, захисник отримав копію обвинувального акта. Будь-яких заяв чи зауважень від нього не надходило. У заяві від 12 червня 2015 року на адресу прокурора Вижницького району ОСОБА_6 також зазначав про отримання ним обвинувального акту.

Повідомленнями від 18 червня 2015 року ОСОБА_6 і його захисника адвоката ОСОБА_14 запрошено до Вижницького РВ УМВС України у Чернівецькій області для реалізації права на доступ до додаткових матеріалів досудового розслідування, однак відповідно до рапорту слідчого адвокат ОСОБА_14 повідомив про своє перебування за межами області, а ОСОБА_6 не відповідав на виклики, у зв`язку з чим їм було направлено письмові повідомлення.

Із супровідного листа від 19 червня 2015 року видно, що прокуратурою Чернівецької області до Вижницького районного суду Чернівецької області, ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_8 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 08 квітня 2014 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України.

Згідно з аудіозаписом судового засідання від 28 грудня 2015 року, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_6 були роз`ясненні його права та обов`язки, після оголошення прокурором обвинувального акту він зазначав, що суть пред`явленого обвинувачення йому зрозуміла, вину він не визнає. Обвинувальні акти, затверджені прокурором 30 квітня 2015 року та 19 червня 2015 року, є аналогічними за змістом, визначеним у ст. 291 ч. 2 КПК України.

Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції її доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, у тому числі, про відсутність документів, які б підтверджували факт вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру та ненадання доступу до матеріалів досудового розслідування, перевірив і визнав безпідставними, своє рішення належним чином мотивував та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується доводів засудженого про здійснення апеляційного розгляду незаконним складом суду, то вони не ґрунтуються на положеннях статей 75, 76 КПК України. Так, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12 листопада 2015 року, яку постановлено в складі колегії суддів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , лист голови Вижницького районного суду Чернівецької області про визначення підсудності кримінального провадження щодо ОСОБА_6 разом із матеріалами вказаного провадження повернуто для належного оформлення. Зазначені обставини не перешкоджають участі суддів ОСОБА_15 та ОСОБА_17 у апеляційному розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та скасування судових рішень щодо нього не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3