АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 12 вересня 2018 року з використанням відеоконференцзв`язку з Зарічним районним судом м. Суми, де перебуває адвокат ОСОБА_5 , апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року,

за участі: адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Четвертого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, які вилучені під час обшуку банківської скриньки, розташованої у відділенні ПАТ «Креді Агріколь Банк», , за адресою: м. Суми, вул. Горького, 25.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, та у випадку доведеності його вини санкція статті 368 передбачає, зокрема, додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні вказаного клопотання

Щодо строку апеляційного оскарження, адвокат зазначає, що сторона захисту не брала участі у судовому засіданні, її постановлено без виклику сторони захисту, ухвалу отримано поштою 23 липня 2018 року.

Автор апеляційної скарги вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам КПК України та підлягає скасуванню.
Так, на думку адвоката, детективом НАБУ допущено грубе зловживання процесуальними правами, адже ним повторно подане таке ж саме клопотання, яке вже було вирішено слідчим суддею цього ж суду на один день раніше - відмовою у задоволенні цього ж клопотання, тобто фактично відбувся перегляд ухвали слідчого судді іншим слідчим суддею у не передбачений процесуальним законом спосіб.

Також адвокат вважає, що зазначена ухвала слідчого судді суперечить приписам ч. 1 ст. 16, ч. 2 ст. 168, абзацу 2 ч. 5 ст. 171, ч. 7 ст. 236 КПК України щодо строків подання клопотання про арешт майна, при цьому, питання про поновлення пропущеного строку слідчим суддею не розглядалося і не вирішувалося.

Разом з тим, на думку автора апеляційної скарги, слідчим суддею не взято до уваги, що всупереч приписам ч. 1 ст. 16 КПК України обмеження права власності на кошти в сумі 5000 дол. США у період з 02 листопада 2017 року по 12 липня 2018 року відбувалося без жодного судового рішення; дані кошти є тимчасово вилученим майном на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку; клопотання про арешт коштів подано слідчому судді не протягом 48 годин, а через 8,5 місяців після їх вилучення без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги, адвокат, посилаючись на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 07 лютого 2014 року, зазначає, що повторне звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про арешт майна після його вирішення по суті іншим слідчим суддею суперечить частині 2 статті 19 Конституції та не передбачене чинним КПК України.

Крім того, адвокат додає, що оскаржувана ухвала за мотивами спирається лише на необхідність досягнення мети кримінального провадження, оминаючи необхідність судового контролю за непорушністю права власності під час цього провадження, чим, як вважає адвокат спотворюється баланс інтересів сторін на користь сторони обвинувачення.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представників, матеріали провадження не спростовують доводи апеляційної скарги про те, що копію ухвали слідчого судді отримано поштою 23 липня 2018 року, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 06 липня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002180, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи обраним головою Господарського суду Сумської області, володіючи відповідною фаховою підготовкою та значним досвідом роботи, знехтував вимогами законодавства і вчинив умисний, корисливий, корупційний злочин, а саме, прохання службовою особою, яка займає відповідальне становище, надати неправомірну вигоду в особливо великому розмірі для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в умисному вчиненні дій, які він вважав необхідними для одержання для себе неправомірної вигоди, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади, однак злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України.
09 липня 2018 року Заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368 та ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, яке за його дорученням детективом Національного антикорупційного бюро України цього ж дня оголошено та вручено підозрюваному.
31 жовтня 2017 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/23337/17 надано дозвіл на обшук банківської скриньки, якою користується ОСОБА_6 , розташованої у відділенні ПАТ «Креді Агріколь Банк», за адресою: м. Суми, вул. Горького, 25, та вилучення грошових коштів, які є предметом неправомірної вигоди, особистих грошових коштів, матеріальних цінностей, які можуть бути предметом неправомірної вигоди, доходи, отримані від протиправної діяльності.
02 листопада 2017 року готівкові кошти в іноземній валюті у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США вилучено під час обшуку банківської скриньки, якою користується підозрюваний ОСОБА_6 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
11 липня 2018 року детектив Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Четвертого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернуся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на вищевказані грошові кошти.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України, санкція яких передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 368 КК України.
Крім того, як встановила колегія суддів, грошові кошти, на які просив накласти арешт слідчий, знаходяться у власності ОСОБА_6 , а тому існує обґрунтований ризик їх відчуження задля запобігання можливої їх конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу як накладення арешту на грошові кошти.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на грошові кошти, що належать підозрюваному ОСОБА_6 , та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого детектив звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Що стосується тверджень автора апеляційної скарги про те, що зазначена ухвала слідчого судді суперечить приписам ч. 1 ст. 16, ч. 2 ст. 168, абзацу 2 ч. 5 ст. 171, ч. 7 ст. 236 КПК України щодо строків подання клопотання про арешт майна, при цьому, питання про поновлення пропущеного строку слідчим суддею не розглядалося і не вирішувалося, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вказані грошові кошти не є тимчасово вилученим майном в розумінні Глави 16 КПК України, оскільки вони містяться в переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, про що правильно зазначено в оскаржуваній ухвалі.
Доводи адвоката щодо того, що детективом НАБУ допущено грубе зловживання процесуальними правами, адже ним повторно подане таке ж саме клопотання, яке вже було вирішено слідчим суддею цього ж суду на один день раніше - відмовою у задоволенні цього ж клопотання, тобто фактично відбувся перегляд ухвали слідчого судді іншим слідчим суддею у не передбачений процесуальним законом спосіб, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на положення ч. 5 ст. 40 КПК України, якою передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172, 173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, якою задоволено клопотаннядетектива Національного бюро Другого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4051/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1