Справа № 478/1337/18 Провадження № 1-кс/478/215/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мотоцикл НОМЕР_4 , марки "Leader" модель " ML50QT-T" р/н НОМЕР_2 , чорного кольору, номер шасі, кузова рами: НОМЕР_5 , перебуває у власності ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_1 , яка не надавала своєї згоди на огляд мотоциклу.
За таких обставин, встановлено достатньо підстав вважати, що вилучений транспортний засіб, а саме мотоцикл А, марки "Leader" модель " ML50QT-T" р/н НОМЕР_2 , чорного кольору, номер шасі, кузова рами: НОМЕР_5 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_1 , може мати значення для встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, також існують достатні підстави вважати, що вказане майно є знаряддями злочину та може зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим потребує проведення необхідних експертиз, тому є необхідність в накладенні арешту на зазначене майно.
В судове засідання слідчий і власник майна не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не відомі.
Статтею 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності -також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Перевіривши матеріали кримінального провадження приходжу до такого висновку.
Статтею 170 КПК України передбачено перелік підстав для арешту майна. Згідно частині першій зазначеної статті, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя враховує вимоги ч.4 ст. 132 КПК України, яка передбачає, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Арешт майна полягає в обмеженні певних повноважень власника такого майна, натомість як відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Оглянувши матеріали справи , слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено, яка розумність і співмірність такого обмеження у правах власності особи із завданнями кримінального провадження. Тому, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання і про недоведеність слідчим законних підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 167, 170-173, 372 КПК України., слідчий суддя, -
У х в а л и в:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її оголошення..
Слідчий суддя :