АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи № 656/607/17
Провадження №11-сс/791/579/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.213 ККУ Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

З участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Караганда, Ленінського району, Казахстан, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Іванівського районного суду Херсонської області від 12.04.2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.213 КК України, скасовано арешт, накладений на брухт чорних металів, загальною вагою 236 кг. Вирішено питання про речові докази - 236 кг металобрухту чорних металів, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Іванівського відділення поліції Каховського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області - повернуто ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції встановлено, що досудовим розслідуванням ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він в період часу з березня 2017 року по 25 квітня 2017 року, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , в порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, без державної реєстрації фізичних осіб, на території свого домогосподарства, скуповував у населення населеного пункту брухт чорних металів по ціні 3 грн. 50 коп. за 1 кг. 25 квітня 2017 року працівниками поліції під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 236 кг. чорного металобрухту, тоб то такими своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.213 КК України - здійснення прийому брухту чорних металів фізичними особами.

Суд першої інстанції визнав недоведеним в діях ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, оскільки сукупність доказів, що надані стороною обвинувачення, не доводять поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та виправдав ОСОБА_7 , в зв`язку з виправданням обвинуваченого також скасував арешт, накладений на брухт чорних металів в кількості 236 кг та повернув обвинуваченому речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції вважає вирок суду незаконним, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. В мотивування вимог вказує на те, що в порушення вимог закону суд необгрунтовано прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України. Крім того вказує на те, що під час оголошення ухвали про призначення справи до судового засідання, судом призначено обвинуваченому захисника по безоплатній вторинній допомозі, однак залучення захисника не було обов`язковим, що є порушення вимог ч.6 ст.22 КПК України. Крім того посилається на те, що, суд необґрунтовано задовольнив клопотання обвинуваченого та його захисника про виклик у судове засідання свідків захисту та їхнього подальшого допиту та мотивувальній частині вироку послався на докази сторони захисту, а саме на покази свідків захисту, які на досудовому слідстві не допитувалися, стороні обвинуваченню не відкривалися. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно надано оцінку свідченням, допитаних в судовому засіданні свідків, повною мірою не зроблено аналізу кожного, розглянутого у судовому засіданні, доказу, що призвело до ухвалення незаконного вироку. Просить суд вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 12.04.2018 року стосовно ОСОБА_7 , на підставі ч.3 ст.404 КПК України - провести часткове судове слідство в суді апеляційної інстанції в ході якого допитатисвідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дослідити письмові докази надані стороною обвинувачення (витяг з кримінального провадження №0000067; протокол прийняття заяви від 23.03.2017 року; відеозапис огляду речових доказів під час судового засідання від 11.04.2018 року). Постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.213 КК України - 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, покласти на засудженого обов`язки, передбачені ст.76 КК України, речові докази - металобрухт, вагою 236 кг. знищити.

На дану апеляційну скаргу адвокатом ОСОБА_7 ОСОБА_15 були подані заперечення, в яких вона просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 12.04.2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін. В мотивування свого клопотання адвокат вказує на необґрунтованість вимог апеляційної скарги та невідповідність цих вимог нормам КПК.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, в останньому слові обвинувачений просив залишити вирок першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно висновків суду першої інстанції, які стали підставою для виправдання, є те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 розпочато на підставі заяви ОСОБА_10 від 23 березня 2017 року (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 24.03.2017 року), однак суд першої інстанції встановлено, що заява ОСОБА_10 містить суттєві розбіжності, зокрема зазначено, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_7 за місцем проживання адресою АДРЕСА_1 , яке полягає у прийомі брухту чорних металів, а в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зазначено, що кримінальне правопорушення вчинено гр. ОСОБА_16 на території Іванівського району, Херсонської області, за місцем проживання, адреса не зазначена, яке полягає в здійсненні операції металобрухтом без передбаченого на те дозволу. А тому, надаючи оцінку зазначеним доказам, суд першої інстанції дійшов висновку, що кримінальне провадження розпочате діями, що не містять складу злочину, оскільки кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 213 України настає за порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом у формі здійснення прийому брухту чорних металів фізичними особами.

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України (в редакції від 12.02.2015 року) є порядок здійснення операцій з металобрухтом, як різновид господарської діяльності, що регулюється, зокрема Законом України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року.

Предметом кримінального правопорушення є брухт кольорових і чорних металів (металобрухт).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року № 619-XIV -побутовим металобрухтом є непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні... метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних.. .металів і їх сплавів.

Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону про металобрухт операціями з металобрухтом є, зокрема заготівля... брухту чорних... металів (абз. 4); заготівля металобрухту - це діяльність, пов`язана із збиранням, купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту... фізичними особами - суб`єктами господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом (абз. 6).

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України характеризується діями, направленими на порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом у формі здійснення прийому брухту... чорних металів фізичними особами.

Закон про металобрухт не дає визначення операції з металобрухтом у формі прийому брухту чорних металів фізичними особами. Наближеним до поняття прийому брухту чорних металів є визначення купівлі та/або реалізації металобрухту, що міститься в абз. 9 ст. 1 цього закону, та передбачає діяльність, пов`язану із передачею права власності на металобрухт іншому власнику в обмін на еквівалентну суму коштів.

Надані прокурором докази в їх сукупності не доводять те, що обвинувачений здійснював господарську діяльність, яка підлягала обов`язковій державній реєстрації фізичної підприємця, зокрема систематично, постійно, регулярно вчиняв дії, направлені на отримання прибутку.

Оцінивши показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , допитаних в судовому засіданні, суд першої інстанції визнав їх суперечливими та такими, в яких містяться розбіжності, такими, які достатнім чином не доводять обвинувачення про систематичність здійснення господарської діяльності ОСОБА_7 . Крім того, сам обвинувачений пояснив, що металобрухт, який знаходиться на землі є власністю його сім`ї, який утворився внаслідок життєдіяльності, залишений в господарстві для будівельних робіт, металобрухт, що знаходиться в мішках, ним накопаний та знайдений протягом зимового періоду, частину якого він мав намір здати, а частину використати на будівельні роботи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що зберігання речових доказів, які виявлені та вилучені за місцем проживання обвинуваченого, не відповідає вимогам Порядку, оскільки на них відсутні бирки.

Крім того, суд вважає, що протокол обшуку та постанова про визнання речовими доказами підтверджують факт наявності за місцем проживання обвинуваченого металобрухту, що доводять здійснення прийому брухту чорних металів обвинуваченим, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено за яких обставин металобрухт утворився, чи є він взагалі металобрухтом, оскільки частина виявлених та вилучених в обвинуваченого речей, можуть бути використаними за призначенням та металобрухтом не вважаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду в межах апеляційних скарг, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст.23 КПК України - суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити всі докази по справі: допитати обвинувачених, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи по справі. Тільки після безпосереднього дослідження доказів суд може послатися на них у вироку, обґрунтовуючи свої висновки.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Ухвалюючи вирок, районний суд повинен був дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності, та достатності для правильного встановлення всіх обставин справи. Судом в даному випадку були порушені ці вимоги КПК України, внаслідок чого, як правильно вказують в апеляційних скаргах апелянти, суд допустив неповноту судового розгляду та дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, що мало наслідком те, що судом були необґрунтовано відкинуті доводи сторони обвинувачення. Також під час ухвалення обвинувального вироку судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначених мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Однак судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону були порушені.
Як видно з вироку, суд не належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження. В порушення вказаних вимог, судом необґрунтовано відкинуті доводи обвинувачення та виправдано ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України, при чому суд допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Так, суд у мотивувальній частині вироку, як на підставу виправдання ОСОБА_21 , посилається на показання свідка ОСОБА_10 , та зазначає, що його показання суд оцінює критично, оскільки він прибув до поліції та повідомив про злочин не з власної волі, а під тиском працівників поліції. Твердження суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки свідок ОСОБА_10 під час його допиту в суді, згідно аудіозапису судового засідання, зазначив, що металобрухт він здавав за адресою де проживає ОСОБА_7 , який у нього металобрухт прийняв, зважив і заплатив гроші. Дійсно працівники поліції, після того як він здав металолом, з`ясовували в нього де він взяв металолом і кому здав. Він був запрошений до відділу поліції де і дав пояснення. Свідок ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні також підтвердив факт здачі ним металобрухту ОСОБА_7 і отримання від останнього коштів за зданий металолом, що зовсім не взяв до уваги суд. Щодо точної дати прийому металобрухту, то свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не могли її зазначити, однак вказали, що металобрухт здавали ОСОБА_7 , вказані обставини не ставлять під сумнів достовірність і допустимість як доказів показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , так як пояснюються спливом досить значного проміжку часу з моменту вчинення злочину.
Також суд у порушення норм Кримінального процесуального кодексу України, в вироку послався на показання свідків захисту ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які не були допитаня в ході досудового слідства про що свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування, та з матеріалів не зрозуміло на якій підставі було допитано даних свідків.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції взагалі не дав ніякої правової оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , який, згідно аудіозапису судового засідання, в суді першої інстанції пояснив, що бу запрошений в якості понятого при обшуку на подвір`ї в і сараї ОСОБА_7 при обшуку було вилучено металолом та ваги. При обшуку ОСОБА_7 , в його присутності пояснював, що займається прийомом металобрухту.
Також під час апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про те, що під час ухвалення свого виправдувального вироку суд першої інстанції допустив невідповідність мотивувальної частини вироку його резолютивній частині, що також є безумовною підставою для скасування даного судового рішення з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
У резолютивній частині вироку зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання; рішення про закриття провадження щодо юридичної особи; рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення щодо речових доказів і документів; рішення щодо процесуальних витрат; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості;
Отже, резолютивна частина вироку - це заключна частина єдиного документа суду і вона повинна логічно випливати з попередніх його частин. Невідповідність резолютивної частини вступній і мотивувальній частинам може призвести до необґрунтованості вироку. У резолютивній частині вироку повинна обов`язково даватися відповідь на всі без винятку питання, які суд вирішив у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку і які обгрунтовані у мотивувальній частині, вона має узгоджуватися з висновками мотивувальної частини і логічно з неї випливати, а отже не повинна містити протиріч, які ставлять під сумнів законність і обґрунтованість постановленого рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.
Так, суд у мотивувальній частині вироку, вдається до помилкового тлумачення норм Кримінального та Господарського кодексів України, вказуючи на те, що суспільне небезпечне діяння, cклад якого передбачений ст. 213 КК України, повинно містити ознаки господарської діяльності. Таким чином, твердження суду про фактичну наявність такого обов`язкового елементу складу злочину, передбаченого ст. 213 Кримінального кодексу України, як здійснення господарської діяльності, є таким, що суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.
Також, суд у мотивувальній частині вироку вказує, що надані прокурором докази в їх су4купності не доводять те, що обвинувачений здійснював господарську діяльність, зокрема систематично, постійно, регулярно вчиняв дії, направлені на отримання прибутку. Проте, стороною обвинувачення у діях ОСОБА_7 вбачається наявність такої факультативної ознаки суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 Кримінального кодексу України, як здійснення прийому кольорових та чорних металів фізичними особами, а не «отримання прибутку», що є ознакою підприємницької діяльності.
Також суд своєму рішенні зазначає, що наявність прямого умислу на здійснення прийому брухту чорних металів не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Однак твердження суду щодо відсутності в діях ОСОБА_7 прямого умислу на здійснення прийому брухту чорних металів повністю спростовується кількістю вилученого металобрухту, неодноразовістю його прийому, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , які суд не взяв до уваги, а також наявністю за місцем здійснення прийому металобрухту металевих ваг для його зважування, що в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні свідчить про наявність у діях ОСОБА_7 прямого умислу на здійснення прийому металобрухту.
Допущені порушення згідно із положеннями ст.412 КПК України є істотними, оскільки перешкоджають ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.409 КПК України неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин, судове рішення, постановлене з порушенням кримінально-процесуального та кримінального законів не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Отже, з огляду на вищевказане, колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п.19) ч.1 ст.7, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а без усунення протиріч в доказах у їх сукупності апеляційний розгляд є неповним, тому колегія суддів вважає, що це обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково. Враховуючи, що від даного обвинувачення ОСОБА_7 захищався, вирок щодо виправдання останнього за ч.1 ст.213 КК України підлягає скасуванню як незаконний з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки цим не погіршується становище останнього і не порушується його право на захист.
Під час нового судового розгляду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, дати на них вичерпну відповідь та з урахуванням встановленого судом слід ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК, з урахуванням приписів ст.415 КПК.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, перевірити інші доводи апеляційної скарги прокурора і, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17, і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, призначити покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 12.04.2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Караганда, Ленінського району, Казахстан, мешканця АДРЕСА_1 скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд в той же суд, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2