ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/854/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.01.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 17.06.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, 10.01.2016 року звільнений з Бучанської виправної колонії № 85 Київської області по відбуттю строку покарання;

- 01.03. 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В: ОСОБА_5 будучи раніше засудженим за вчинення майнових злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість повторно вчинив умисний корисливий злочин. Так, ОСОБА_5 26.11.2017, приблизно о 17 годині 05 хвилин, визначивши вчинення злочину проти власності як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, помітив раніше незнайомих йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 вирішив вчинити відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, яке належить раніше невідомим йому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, ОСОБА_5 26.11.2017 приблизно о 17 годині 05 хвилин продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до раніше невідомих йому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та попросив в останніх мобільний телефон під приводом здійснення телефонного дзвінка, при цьому мав намір зникнути з місця події разом з чужим мобільним телефоном. Після чого, ОСОБА_6 , будучи введеною в оману, та вважаючи, що телефон їй буде одразу повернуто, на прохання ОСОБА_5 , надала останньому для здійснення телефонного дзвінка власний мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4Х 3/32 GB BLACK» серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 3134 гривні 33 копійок. При цьому, ОСОБА_5 , маючи намір відкрито заволодіти чужим майном, яке належить ОСОБА_6 , а саме мобільним телефон марки «Хіаоmі Redmi 4Х 3/32 GB BLACK» серійний номер НОМЕР_1 , вдаючи перед ОСОБА_6 , що розмовляє по телефону, направився до пішохідного переходу, через який мав намір зникнути з місця вчинення злочину разом з чужим мобільним телефоном, однак в цей час був викритий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які почала кричати, щоб ОСОБА_5 повернув ОСОБА_6 належний їй мобільний телефон. В цей час, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що був викритим, та те, що його дії носять відкритий характер для ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та пересічних громадян, продовжив власний злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_6 , та з метою відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, ОСОБА_5 почав бігти з місця вчинення злочину утримуючи при собі мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4Х 3/32 GB BLACK» серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 3134 гривні 33 копійок, однак, ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг закінчити злочин з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місці вчинення злочину був помічений пересічними громадянами та в результаті безперервного переслідування останніми був затриманий разом викраденим при ньому майном, яке належить ОСОБА_6 . Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі, та зазначив, що вчинив злочин передбачений, ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України при обставинах зазначених у обвинувальному акті. Також обвинувачений підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів дізнання та проведення розслідування не застосовувалося, у вчиненому щиро кається. Обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти власності, особу обвинуваченого, а саме те, що він будучи раніше не одноразово судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став, та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість вчинив новий злочин, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, та з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку, що покарання ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки його перевиховання та виправлення не можливе без ізоляції від суспільства та не знаходить підстав для застосування ст. 69 чи ст. 75 КК України.

З урахуванням наведених обставин, суспільної небезпечності вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах близького до мінімального розміру, передбаченого у санкціях злочинів, за які вона засуджена за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03. 2018 року.
Покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, шляхом застуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Саме таке покарання, на думку суду , буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При ухваленні вироку, судом враховано обставин за кримінальними провадженнями, докази в їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 374 КПК України та передбаченому законом обов`язку щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, визначених ст. 62 Конституції України, які поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).
При зарахуванні обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбуття покарання часу попереднього ув"язнення, суд враховує положення ст.72 КК України відповідно зі змінами внесеними Законом України №2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, та керується правилами дії закону в часі.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого. Цивільний позов не заявлявся. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст. ст.65,66,67,72 КК України, ст.ст., 342-380 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року визначити остаточну міру покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України строк відбування покарання ОСОБА_5 відрахувати з 26 листопада 2017 року відповідно до Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишити без змін - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 296 гривень 61 копійку за проведення судово товарознавчої експертизи №12-4/1743 від 12.12.2017 року. Речові докази залишити за належністю. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_8