АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/4903/18 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/790/738/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2018 року м.Харків

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

володільця майна - ОСОБА_8 ,

представника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2018 року задоволено клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 .

Накладено арешт на вилучений 21.03.2018 року під час огляду автомобіль марки «Ауді» моделі «А5», з державним номером НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, в легковому кузові, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , та знаходиться на відповідальному зберіганні на території Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківської області за адресою: м.Харків, вул.Толбухіна, 103 в опечатаному вигляді.

Накладено арешт на ключі та технічний паспорт (свідоцтво про реєстрацію) транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки «Ауді» моделі «А5», з державним номером НОМЕР_1 , які знаходяться у ОСОБА_8 .

Визначено місце зберігання вказаного майна на території Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківської області за адресою м.Харків, вул.Толбухіна, 103.

Не погодившись із зазначеним рішенням слідчого судді, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2018 року та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, вилученого у ОСОБА_8 під час огляду проведеного 21.03.2018 року. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_8 мав законне право керувати вилученим транспортним засобом, оскільки автомобіль «Ауді А5» був придбаний у шлюбі з ОСОБА_7 та є спільною сумісною власністю подружжя. Слідчий суддя не врахував, що транспортний засіб був вилучений до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, автомобіль опечатано не було, попередня кваліфікація інкримінованого злочину є неправильною, санкція ст.356 КК України конфіскації майна не передбачає, жодній особі збитків не завдано, на відшкодування яких може бути реалізовано вилучене майно, ризики зіпсування, втрати, пошкодження чи відчуження майна у незаконний спосіб відсутні.
Вислухавши доповідь судді, доводи володільця, власника майна та представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (а.с.5).
Постановою слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від 22 березня 2018 року автомобіль марки «Ауді» моделі «А5», з державним номером НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, з тонованим склом, в легковому кузові, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0001158.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Задовольнивши клопотання від 17.04.2018 року слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що вилучене майно може бути речовим доказом, має значення для забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів судового провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України КПК України.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України). Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.
Колегія суддів підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження не вбачає, оскільки потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою попередження відчуження (знищення) майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.
Накладення арешту на майно з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження, у даному випадку є необхідним для збереження предмета кримінального правопорушення.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи представника апелянта щодо примирення сторін заслуговують на увагу, проте зазначене рішення може бути прийняте в порядку ч. 3 ст. 174 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2018 року є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги володільця майна не вбачається.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2018 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001158 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді