Справа № 520/5302/18
Провадження № 1-кп/520/810/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження №0001300 від 15.04.2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Зугдіді, Грузія, грузина, громадянина Грузії, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2018 року близько 18 годин 45 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись у салоні маршрутного таксі № 221, проїжджаючи зупинку 3-ї станції Люстдорфської дороги, діючи за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з метою таємного викрадення чужого майна, побачили потерпілого ОСОБА_9 , який після використання мобільного телефону марки «Samsung SM-J330F/DS», поклав його в праву кишеню джинсів.

Інша особа, яка діяла разом з ОСОБА_8 , проходячи біля потерпілого ОСОБА_9 , з метою відволікання його уваги, штовхнув потерпілого в область правого плеча, і в цей момент ОСОБА_8 таємно викрав з правої кишені джинсів мобільний телефон «Samsung SM-J330F/DS», який належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальний збиток в сумі 2000 гривень.

Однак, ОСОБА_8 та інша особа довести свій злочинний намір до кінця не змогли з причин, що не залежали від їх волі, оскільки потерпілий ОСОБА_9 помітивши пропажу майна, повернувся у бік ОСОБА_10 , побачив у нього в руках свій мобільний телефон, схопив за руку ОСОБА_8 з вимогою повернути належне йому майно. Після чого, ОСОБА_8 одразу викинув зазначений мобільний телефон.

Своїми діями ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, фактичні обставини не оспорює, згоден з кваліфікацією його дій та пояснив суду, що дійсно 14.04.2018 року близько 18 годин 45 хвилин він разом зі своїм знайомим їхали у маршрутному таксі № 221, заздалегідь домовившись між собою скоїти крадіжку.

Проїжджаючи зупинку 3-ї станції Люстдорфської дороги, вони побачили потерпілого ОСОБА_9 , який після розмови по мобільному телефону, поклав телефон в праву кишеню джинсів.

Його знайомий, проходячи біля потерпілого ОСОБА_9 , з метою відволікання його уваги, штовхнув потерпілого в область правого плеча, і в цей момент він таємно викрав з правої кишені джинсів мобільний телефон «Samsung», який належить ОСОБА_9 .

Однак, потерпілий помітив у нього в руках свій мобільний телефон, який він викрав у потерпілого з карману, схопив його за руку та став вимагати повернути телефон. Він відразу викинув телефон зі своєї руки.

Він згоден з вартістю викраденого ними майна, згоден, що вони спричинили потерпілому матеріальну шкоду у сумі 2000 гривень.

У скоєнні злочину щиро кається, просить суд суворо його не карати.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні злочину, його вина доведена та підтверджується доказами, дослідженими судом:

-Витягом з ЄРДР від 15.04.2018 року;

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.04.2018 року;

-Протоколом огляду предмету мобільного телефону марки «Samsung» від 16.04.2018 року;

-Товарною накладною №2334 на мобільний телефон «Samsung»;

-Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2018 року;

-Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2018 року;

Згідно письмової заяви законного представника потерпілого вбачається, що законний представник потерпілого просить про розгляд справи судом у його відсутність та відсутність потерпілого, тому суд за згодою учасників судового процесу, в порядку ст.325 КПК України розглянув справу у відсутність потерпілого і законного представника потерпілого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, враховуючи, що обвинувачений повністю визнає свою вину у скоєнні злочину, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а також з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють фактичні обставини, встановлені досудовим розслідуванням, тому на підставі ст.349 ч.3 КПК України суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким по справі не оспорюються.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що докази по справі є належними, допустимими, достовірними, достатніми які повністю доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд враховує, що обставини які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України суд вважає, щире каяття обвинуваченого у скоєнні злочину, відсутність матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для їївиправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину, який згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Згідно викладених обставин, враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що не втрачена можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення його волі, тому суд вважає недоцільним призначати обвинуваченому ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі, та вважає можливим на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349 ч.3, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 місяців.

Згідно ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Речові докази, які знаходяться на зберіганні у потерпілого повернути власнику потерпілому ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його оголошення, шляхом подачі скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1