Єдиний унікальний номер 242/3693/17
Номер провадження 11-кп/775/182/2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 242/3693/17
Номер провадження 11-кп/775/182/2018 Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу скасувати та задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення його від відбуття покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який прохав залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а ухвалу суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Засуджений ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду судової справи, не побажав приймати участь у судовому розгляді.

Тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2, п.1 ч. 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутної частини покарання більш м`яким зазначено, що умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. (ч.2 ст.81КК України). П.17 цієї постанови передбачає врахування ставлення особи до вченого злочину та праці.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Волноваського районного суду Донецької області від 30 липня 2014 року за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Із витягу протоколу комісії Селидівської виправної колонії № 82 та спостережної комісії при Селидівському міському виконавчому комітеті № 57 від 21 жовтня 2016 року, засудженому ОСОБА_6 відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Із характеристики на засудженого ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_6 за час відбування на дільниці соціальної реабілітації Селидівської ВК № 82 допустив злісне порушення режиму утримання, яке виразилося у зберіганні мобільного телефону у зв`язку з чим, засуджений був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Після переведення до дільниці соціальної ресоціалізації установи, де характеризувався позитивно, працював у їдальні у якості кухаря, приймав учать в суспільно-корисній праці, виконував роботи з благоустрою установи, за що має два заохочення. Після отримання заохочення покинув роботу та почав підтримувати стосунки з вузьким колом осіб негативної спрямованості. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Має п`ять заохочень та чотири стягнення.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 за час відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, про що свідчать матеріали особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення і застосування відносно засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення - відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 539,КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 28 вересня 2017 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: