справа № 208/3642/18
№ провадження 1-кс/208/1169/18
УХВАЛА
Іменем України

15 червня 2018 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржниці ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 «про визнання бездіяльності незаконною і зобов`язання вчинити певні дії», -
встановив:
12.06.2018 року ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою від 02.06.2018 року, згідно якої, скаржниця прохає визнати вказану бездіяльність незаконною, зобов`язати уповноважену особу Кам`янського ВП ГУНП внести відомості до ЄРДР за вказаною заявою, допитати в якості свідків певних осіб. Від допиту свідків у подальшому скаржниця відмовилась, обмежившись доводами, що викладені у скарзі.
У судовому засіданні скаржниця та її представник підтримали скаргу з підстав, зазначених у її мотивувальній частині.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги в частині внесення відомостей до ЄРДР, в іншій частині вбачав задоволення скарги недоцільним.
Вислухавши учасників судового засідання, розглянувши матеріали скарги та надані документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Скарга мотивована тим, що 10.03.2004 року скаржницю було призначено за конкурсом на посаду спеціаліста І категорії відділу з питань надання субсидій управління соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради, присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування. В подальшому вказане управління декілька разів перейменовувалось у зв`язку із реорганізацією.

31.07.2017 року вона була звільнена з посади головного спеціаліста відділу соціально - трудових відносин, охорони та умов праці Департаменту охорони здоров`я та соціальної політики Кам`янської міської ради у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників - відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2018 року по адміністративній справі № 208/4377/17 її поновлено на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам`янської міської ради з 31.07.2017 року.

Наказом Управління соціальної політики від 29.05.2018 року № 31 «ос» її поновлено не на штатній, а на позаштатній посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціальної політики Кам`янської міської ради не з 31.07.2017 року, а з 01.08.2017 року.

30.05.2018 року заявницю ознайомлено з вищезазначеним наказом та допущено до роботи на робоче місце, яке розташоване в кабінеті поіменованим як «архів» приміщення управління соціальної політики Кам`янської міської ради.

31.05.2018 року ОСОБА_3 звернулась до міського голови ОСОБА_6 із скаргою на порушення адміністрацією управління соціальної політики Кам`янської міської ради відносно неї вимог Закону України «Про охорону праці» щодо створеного робочого місця та належного виконання судового рішення.

01.06.2018 року о 15 годині начальник управління соціальної політики Кам`янської міської ради ОСОБА_7 скликала нараду із всіх членів трудового колективу управління соціальної політики (всього присутніми було 21 особа) за її участю. Тема наради обговорення скарги ОСОБА_3 та її особисто із членами трудового колективу.

Протягом двох годин наради начальник управління ОСОБА_7 в недопустимій формі звинувачувала ОСОБА_3 в тому, що вона звернулася за захистом своїх прав до суду, що ОСОБА_7 на підставі судового рішення вимушена була її поновити на роботі, що вона вимушена була створити для неї робоче місце, а тому створила їй таке робоче місце, якого саме вона заслуговує, вимагала від неї звільнитися із роботи.

Скаржниця зазначає, що ОСОБА_7 вдавалася до образливих, брутальних та нестриманих висловлювань щодо неї, кричала, на неї, чим демонструвала свою крайню зневагу до скаржниці і порушувала існуючі правила і норми поведінки в суспільстві.

На думку ОСОБА_3 , вказаними діями ОСОБА_7 прагнула в особливо цинічній формі самоутвердитися за рахунок приниження скаржниці як своєї підлеглої серед членів колективу.

На обурення ОСОБА_3 з такої поведінки керівника та спробу зателефонувати до поліції ОСОБА_7 наказала підлеглим відібрати силою в неї мобільний телефон, що було виконано громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які силою, із брудною лайкою, погрожуючи їй фізичною розправою вирвали з її рук належний їй на праві приватної власності мобільний телефон, по якому вона хотіла викликати поліцію для припинення хуліганських дій щодо неї. Після закінчення наради та повернення телефону ОСОБА_8 продовжувала її ображати нецензурними словами, пояснюючи свою поведінку тим, що вона на це має право, оскільки робочий час закінчився.

Вказані дії продовжували відбуватись відкрито і явно, тривалий час саме в приміщенні управління соціальної політики Кам`янської міської ради з відома та з прямої вказівки безпосереднього керівника посадової особи органу місцевого самоврядування ОСОБА_7 з особливою зухвалістю і винятковим цинізмом саме в робочий час та після робочого часу, тому заявниця вбачає в діях вказаних осіб склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.

Зазначає, що вказані обставини можуть підтвердитись показаннями громадян, які в той час перебували в управлінні і стали свідками зазначених подій - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , звукозаписом вказаних подій.

02.06.2018 року ОСОБА_3 звернулась до Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення з боку посадових осіб управління соціальної політики Кам`янської міської ради, просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, розпочати досудове розслідування кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ст. 296 КК України. У заяві було чітко зазначено, у вчиненні якого кримінального правопорушення з боку яких саме посадових осіб ОСОБА_3 повідомляє правоохоронні органи, наведені і надані відповідні докази, звернення до правоохоронних органів було викладено в порядку ст. 216, 218, 303 КПК України, а не згідно Закону України «Про звернення громадян».

Кам`янським ВП ГУНП в Дніпропетровській області заява ОСОБА_3 розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» з огляду на невстановлення перевіркою факту кримінального правопорушення та висновком списано до справи.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Тобто, з вищезазначеної правової норми випливає, що вона встановлює імперативний обовязок після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР.
Заява про кримінальне правопорушення ОСОБА_3 від 02.06.2018 року чітко вказує, які протиправні дії заявниця вважає вчиненими відносно неї, те, що вона звертається до органу досудового розслідування саме з метою внесення відомостей про злочин до ЄРДР та початку досудового розслідування, не допускає будь-якого суперечливого тлумачення її змісту, що могло б бути підставою для розгляду заяви в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи обєктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У судовому засіданні слідчим суддею було встановлено, що строки регламентовані ст. 214 КПК України для внесення заяви до ЄРДР в рамках даної заяви дотримано не було, у звязку з чим, слідчий суддя, розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаною заявою.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.
Визнання певного рішення, дії або бездіяльності органу досудового розслідування та/або прокурора незаконними як самостійні вимоги скарги не охоплюються повноваженнями слідчого судді та є передумовою, у випадку встановлення під час судового розгляду невідповідності їх вимогам кримінального процесуального закону, скасування певного рішення вказаних осіб, зобов`язання їх припинити або вчинити певну дію. Таким чином, самостійна вимога скарги щодо визнання бездіяльності Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області незаконною задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 214, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_3 «про визнання бездіяльності незаконною і зобов`язання вчинити певні дії» задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену посадову особу Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 02.06.2018 року.
У решті скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1