Справа № 340/511/17
Провадження № 1-кп/347/29/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2018 р. м.Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 19.06.2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, депутатом не являється, не працюючого, раніше судимого вироком Верховинського районного суду від 06.07.2017 року за ч.4 ст.296 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, покарання відбув,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, депутатом не являється, не працюючого, раніше судимого вироком Верховинського районного суду від 27.10.2016 року за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі з випробуванням строком 1 рік,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.
Так, ОСОБА_9 , вступивши в попередню змову з ОСОБА_11 та переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, підійшли 30.05.2017 року, біля 16:00 год. до неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сидів на лавочці по вул. І.Франка в селищі Верховина, де погрожуючи йому фізичним насильством, змусили його пройти з ними в безлюдне місце, поблизу приміщення дошкільного навчального закладу «Сонечко» по вул. Шептицького 1, в селищі Верховина, Верховинського району Івано-Франківської області. Знаходячись в даному місці, ОСОБА_11 завдав одного удару кулаком руки неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 в область грудної клітки справа, а також ОСОБА_9 наніс йому один удар кулаком руки в області грудей спереді, чим спричинили потерпілому фізичний біль. Після того, ОСОБА_11 , застосовуючи фізичну силу, відкрито заволодів, знявши із руки потерпілого належний йому наручний годинник марки «ULYSSE NARDIN», чорного кольору, вартістю 300 гривень, якого в процесі цього випустив на землю, що дало можливість потерпілому його підняти. Однак, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 вирвав з рук неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 вказаний годинник, тобто відкрито заволодів ним, зачепив на свою руку та разом із ОСОБА_11 покинули місце події.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 винними себе не визнали, суду пояснили, що потерпілий ОСОБА_12 сам добровільно віддав годинник у користування ОСОБА_9 терміном на 2 тижні. А також, що вони не наносили потерпілому ударів, які б спричинили біль.
Хоча обвинувачені свою вину у вчиненому не визнають, однак, їх вина повністю підтверджується показами потерпілого, його представника, свідків та іншими доказами в їх сукупності.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні дав пояснення, що 30.05.2017 року близько 16.00 год. вийшов із продуктового магазину і на вулиці зустрів знайомого, Василя, з яким в подальшому сиділи на лавочці і розмовляли. Через деякий час, до них підійшли обвинувачені і почали розпитуватися хто він і звідки. ОСОБА_9 запитав чи у них немає 50 грн., а потім обвинувачені запропонували йому пройти у парк. Там, ОСОБА_11 його один раз ударив і вони продовжували говорити. Потім хлопці побачили у нього на руці годинник і попросили показати. Він зняв годинник зі своєї руки, і спочатку показував їм його зі своїх рук, а після того як годинник впав і ОСОБА_11 підняв його та повернув потерпілому, то годинник з його рук забрав ОСОБА_9 сказавши, що бере його на 2 тижні поносити, почепив годинник собі на руку. Крім того, під час цієї бесіди, ОСОБА_9 зняв на свій мобільний телефон відео з ОСОБА_11 , який розглядає годинник, а потім зняв відео, де він, потерпілий, каже, що годинник віддав добровільно і у поліцію іти не буде.

Представник неповнолітнього потерпілого, його батько ОСОБА_8 , суду пояснив, що син про дану подію вдома нічого не розказував. Про дану подію він дізнався, коли йому подзвонили з поліції прийти із сином дати пояснення. В поліції написали заяву, згідно розповіді сина. Тиску ні зі сторони поліції, ні зі сторони обвинувачених на них не чинився. Претензій морального чи матеріального характеру до обвинувачених не має.

Безпосередніми свідком даної події був лише ОСОБА_13 , який суду пояснив, що він разом із потерпілим ОСОБА_12 , був знайомий до тієї події недовго, близько 3 місяців, 30.05.2017 року близько 16.00 год. випадково зустрілися і сіли на лавочку та розмовляли. Через деякий час, до них підійшли обвинувачені і запропонували пройти у парк. Дорогою, ОСОБА_11 його один раз ударив, а ОСОБА_9 запитав чи немає у них 50 грн. У парку вони продовжували говорити. Потім хлопці побачили у ОСОБА_12 на руці годинник і попросили показати. Він зняв годинник зі своєї руки, і спочатку показував їм його зі своїх рук, а після того як годинник впав і ОСОБА_11 підняв його та повернув ОСОБА_12 , то годинник з його рук забрав ОСОБА_9 сказавши, що бере його поносити на 2 тижні, почепив годинник собі на руку. Після цього вони з ОСОБА_12 розійшлися, а він пішов у поліцію, де все розказав. Окрім того, в судовому засіданні, свідок, звернувшись до обвинувачених попросив їх, щоб вони, коли будуть на волі, не чіпали його.

Свідок ОСОБА_12 , сестра потерпілого, суду дала покази лише про те, що на її мобільний телефон подзвонили з поліції і повідомили, щоб брат підійшов до дільничного пункту поліції села. Вона пішла туди з братом, туди ж прийшов і батько.

Окрім показань свідків, судом були досліджені письмові докази по справі, якими також підтверджується вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, зокрема:
- фактичними даними, відображеними в протоколі проведення слідчого експериментувід 20.06.2017 року з фототаблицею (Т.1 а.с.206-212), в якому вказано місце події, яким є територія навпроти ДНЗ «Сонечко» та обставини події;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.06.2017 року зареєстрованої Верховинським ВП Косівського ВП ГУНП (Т.1 а.с.214), відповідно до якого, в присутності ОСОБА_8 було прийнято усну заяву від ОСОБА_12 про вчинення грабежу;

- протоколом огляду предметів від 20.06.2017 року (Т.1 а.с.218-220), відповідно до якого в присутності понятих було оглянуто відеозапис тривалістю 22 секунди, на якому відображено ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , який на під диктовку, повторював слова, що він нібито добровільно дає незнайомим йому хлопцям по кличці «Бурчик» і «Кент» свій наручний годинник та з даного приводу нікуди звертатись не буде. Даний відеозапис також було оглянуто в судовому засіданні;
- постановою слідчого від Верховинського ВП від 20.06.2017 року (Т.1 а.с.221) про визнання речовим доказом мобільного телефону марки «SAMSUNG DUOS GT-S 7262» добровільно виданого ОСОБА_9 , на якому міститься відеозапис події від 30.05.2017 року;
- протоколом огляду предметів від 20.06.2017 року (Т.1 а.с.222-223), відповідно до якого в присутності понятих було оглянуто наручний годинник марки «ULYSSE NARDIN»;
- постановою слідчого від Верховинського ВП від 20.06.2017 року (Т.1 а.с.224) про визнання речовим доказом наручного годинника марки «ULYSSE NARDIN», добровільно виданого ОСОБА_9 ;
- висновком судово-психіатричного експерта 207/2017 від 09.08.2017 року (Т.1 а.с.226-229), відповідно до якого експертом встановлено, що у неповнолітнього ОСОБА_12 виявлено достатній рівень розумового розвитку, який відповідає віковому періоду, здатний правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження та давати по них правильні показання. Йому не притаманна схильність вигадувати, навіювати, фантазувати.
Окрім того, хоч потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні давали свої свідчення про дії обвинувачених досить лояльно, вказуючи, що не мають до них претензій, та обидва наголошували на тому, що ОСОБА_11 вдарив потерпілого легонько, тобто нічого йому не зламав та від удару останній не впав, однак, в судовому засіданні було цілком доведено, що під час події 30.05.2017 року, дії обвинувачених вони сприймали як насильство та реальну зазгрозу їх здоров`ю чи життю. А прохання свідка ОСОБА_13 про те, щоб обвинувачені, коли будуть на волі, не чіпали його, вказують, що свідок і досі вважає їх небезпечними по відношенню до себе та не виключає з їх сторони погроз застосування морального чи фізичного насильства відносно нього.
Таким чином, враховуючи вищенаведене та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_11 , суд прийшов до висновку, що їх вина у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб та в поєднанні з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, доведена повністю, а їх дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд враховує те, що по місцю проживання обвинувачених, скарг на їх поведінку до Верховинської селищної ради не поступало, а також враховує думку потерпілого та його представника, що вони претензій морального чи матеріального характеру до обвинувачених не мають.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, як в ході досудового, так і судового слідства не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд бере до уваги те, що після вчинення даного злочину, ОСОБА_9 був засуджений вироком Верховинського районного суду від 06.07.2017 року за ч.4 ст.296 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, покарання відбув повністю, а також бере до уваги відсутність до нього будь-яких претензій зі сторони потерпілого та його представника та небажання суворої кари.
Наявність вищенаведених обставин у сукупності, дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 не можливе без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням реального покарання передбаченого санкцією статті, у вигляді позбавлення волі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд бере до уваги те, що обвинувачений вже притягався до кримінальної відповідальності та під час відбування покарання вчинив новий умисний корисливий злочин, та також відсутність до нього претензій зі сторони потерпілого та його представника та небажання йому суворої кари.
А тому, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії навмисних, корисливих, тяжких злочинів, обставин справи та вчинення нового злочину під час відбуття ним іспитового строку, що є доказом неефективного звільнення від відбуття покарання та свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_15 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
Згідно з ч.1, ч.4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Крім того, згідно роз`яснень, що містяться у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, під час якого вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити ОСОБА_9 без зміни до вступу вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 07.00 год. 21.06.2017 року.
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати покарання за вироком Верховинського районного суду від 27.10.2016 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_16 остаточне покарання у вигляді 4 (чотири) роки 3 місяці позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити ОСОБА_16 до вступу вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_16 рахувати з моменту фактичного затримання при виконанні вироку суду.
Речові докази:
- наручний годинник марки «ULYSSE NARDIN», який зберігається при матеріалах справи, - повернути законному володільцю, потерпілому ОСОБА_12 після вступу вироку в законну силу;
- мобільний телефон марки «SAMSUNG DUOS GT-S 7262» чорного кольору із сірим обводом, сім картою в ньому марки оператора мобільного зв`язку «Київстар» і флеш картою в ньому марки «Apacer» 4 GB, чорного кольору, який зберігається при матеріалах справи, - повернути законному володільцю ОСОБА_9 після вступу вироку в законну силу;
- оптичний диск із відеозаписом, який зберігається при матеріалах справи, - залишити при матеріалах справи.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1