Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
14 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2018 року у кримінальному провадженні №0000886 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 та ч.2 ст.185 КК України.

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Менчикури Веселівського району Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, з професійно-технічною освітою, раніше судимого востаннє 23 лютого 2011 року Новоград-Волинським міським судом Житомирської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання, і до відбування призначено покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі, -

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.115 та ч.2 ст.185 КК України і призначено покарання:

- за ч.1 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 14 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід залишено попереднім тримання під вартою. Строк покарання вирішено рахувати з 03 червня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 03 червня 2017 року до 21 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом також вирішено питання речових доказів у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що 03 червня 2017 року, приблизно о 18 год. 30 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу смт.Квасилів Рівненського району Рівненської області, на 0 км + 200 м автодороги Рівне-Здолбунів-Мізоч-Дубно, у ході раптового виниклого конфлікту з ОСОБА_9 через висловлену нею фразу на його адресу, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті внаслідок образи, підбіг до ОСОБА_9 ззаду, штовхнув її у плечі та повалив на землю, після чого своїми руками схопив її за шию та відтягнув в кущі біля дороги.

В подальшому, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , утримуючи її лежачою на спині, притиснув до землі своїм коліном, яким натиснув їй на грудну клітку, закрив ротову порожнину мобільним телефоном та на протязі подальших 3-5 хв. безперервно стискав її шию своїми руками. Внаслідок чого ОСОБА_6 заподіяв для ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді трьох синців та семи саден в ділянці шиї з крововиливами у підшкірних м`яких тканинах, в ділянці щитоподібного хряща, глотки, кореня язика та ушкодження під`язикової кістки і щитоподібного хряща, синця та садна на обличчі, синця на грудях, просторових крововиливів під слизову оболонку губ, які супроводжувались ознаками гострої асфіксії та стали причиною смерті ОСОБА_9 .

Після заподіяння ОСОБА_9 смерті, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за аналогічний злочин, повторно, таємно викрав грошові кошти ОСОБА_9 в сумі 100 грн., які знаходилися при ній у гаманці, та дві сережки із золота 585° масою 1,3 грама, вартістю 762,30 грн., які зняв у неї з вух та обернув на свою користь.

Обвинувачений ОСОБА_6 оскаржив вирок суду в апеляційному порядку.

У поданій ним апеляційній скарзі, вважає вирок суду занадто суворим та не відповідаючим принципам достатності покарання для виправлення винного. Стверджує, що за час проведення досудового слідства багаторазово шкодував та проявив щиросердне розкаяння у вчиненому. Також додає, що хоча за місцем проживання характеризується посередньо та згідно характеристики ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» під час перебування у слідчому ізоляторі зарекомендував себе посередньо, однак має стійкі соціальні зв`язки проживає зі своєю дружиною та спільним сином, крім того у його дружини від інших чоловіків є ще двоє неповнолітніх дітей, які також проживають з ними, а на його утриманні також знаходиться матір дружини, що знаходиться на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «шизофренія» 2-ї групи. Просить оскаржуваний вирок суду змінити та пом`якшити йому покарання у межах санкції інкримінованої статті.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_5 проти вимог поданої апеляційної скарги, його прохання щодо залишення вироку суду без змін, як обґрунтованого і законного, заперечення проти доводів апеляційної скарги наведені потерпілим ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої обвинуваченим апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині) та за ч.2 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна /крадіжка/, вчинене повторно) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Зазначені вимоги закону судом виконані належним чином.

Так, судом враховано, як обставини що обтяжують покарання обвинуваченого рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Також суд, обираючи вид та міру покарання, належно врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених ОСОБА_6 злочинів, один з яких, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, а інший злочином середньої тяжкості, а також дав оцінку особі обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо й згідно характеристики ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» під час перебування у слідчому ізоляторі зарекомендував себе також посередньо, з чим погодився і сам обвинувачений у ході апеляційного розгляду. Додатково врахував суд й думку потерпілого, який наполягав на суворому покарання за вчинені злочини та вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання ближче до максимальної межі санкції.

До пом`якшуючих вину обставин, суд обґрунтовано відніс щире каяття обвинуваченого у вчиненому та його активне сприяння у розкритті злочину.

На думку колегії суддів, суд прийшов до вірного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі ближче до максимальної межі передбаченої санкціями ч.1 ст.115 КК України та ч.2 ст.185 КК України.

Виходячи з наведеного підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання в межах санкцій інкримінованих статей, колегія суддів не знайшла.

Вимоги апелянта ОСОБА_6 про призначення йому більш м`якшого покарання, на думку колегії суддів, є такими що не підлягають до задоволення.

Не зміг апелянт обґрунтувати свої вимоги і щодо неврахування судом при призначенні йому міри покарання наявності у нього стійких соціальних зв`язків.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України та призначаючи міру покарання згідно санкції інкримінованих йому статей закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим і відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі. Обрана судом міра покарання є достатньою для виправлення та запобіганню вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, зазначене у них не є підставами, в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

__________ ____________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3