справа №619/4111/18
провадження №1-кп/619/556/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі судового засіданні ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні

матеріали кримінального провадження № 0001365 від 29.01.2018 року

за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Узбекистан, кореєць, уродженець с. Янгихаят, Бекабадського району, Ташкентської області, Республіки Узбекистан, офіційно не працевлаштований, не одружений, має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,

встановив:
Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово мешкаючи на території України, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності з вимогами чинного законодавства України був зобов`язаний у встановленому законом порядку продовжувати термін свого законного перебування на території України
Так, на початку грудня 2015 року більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу - паспорту виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампів, наявність яких в паспорті останнього дає йому право на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру ОСОБА_4 , на початку грудня 2015, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150, з прямим умислом, направленим отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилив її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_1 , виданий 13.08.2013 відділом внутрішніх справ Ташкентської області Республіки Узбекистан на ім`я ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відбитки штампів про перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 01.12.2015 ППр «Харків-пасажирський» та «В`їзд» №047 від 20.12.2015 ППр «Харків-пасажирський», після чого повернула його власнику, а останній залишив при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.

Крім того, всередині березня 2016 року більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 , перебуваючи на території Украйни та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу - паспорту виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої офіційної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампів, наявність яких в паспорті останнього дає йому право на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру ОСОБА_4 , в середині березня 2016, діючи в порушення вимог п.2 4.2 Порядку подовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території Украйни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилив її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_1 , виданого 13.08.2013 відділом внутрішніх справ Ташкентської області Республіки Узбекистан на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбитки штампів про перетин державного кордону України «В`їзд» №014 від 21.03.2016 ППр «Харків-пасажирський» та «Виїзд» №012 віл 13.04.2016 ППр «Харків-пасажирський», після чого повернула його власнику, а останній залишив при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.
Крім того, в середині червня 2016 року більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу - паспорту, виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампів, наявність яких в паспорті останнього дає йому право на законне перебування на території Украйни в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , в середині червня 2016, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку подовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України - надав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилив її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та доставила в паспорт № НОМЕР_1 , виданого 13.08.2013 відділом внутрішніх справ Ташкентської області Республіки Узбекистан на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбитки штампів про перетин державного кордону України «В`їзд» №012 від 22.06.2016 ППр «Харків-пасажирський» та «Виїзд» №012 від 30.06.2016 ППр «Харків-пасажирський»,після чого повернула його власнику, а останній залишив при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.

Крім того, 28.08.2018 громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області, розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Козача Лопань, вул. Прикордонна, № 4, під час проходження прикордонного контролю, діючи умисно, достовірно знаючи про те що відомості про перетин кордону наявні у його паспорті не відповідають дійсності, маючи умисел, направлений на використання, шляхом пред`явлення, завідомо підробленого документу, пред`явив співробітникам прикордонної служби МАПП «Гоптівка», паспорт № НОМЕР_1 , виданий 13.08.2013 відділом внутрішніх справ Ташкентської області Республіки Узбекистан на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 31,32,34 та 35 сторінках якого наявні десять штампів/відміток про перетин державного кордону України, з ознаками підробки, та щодо яких відсутні відомості в базі ДПСУ про факт перетину державного кордону України, а саме:
перетин державного кордону України «Виїзд» №016 від 16.07.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «В`їзд» №000 від 22.07.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «Виїзд» №016 від 05.09.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «В`їзд» №009 від 15.09.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 01.12.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «В`їзд» №047 від 20.12.2015 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «В`їзд» №014 від 21.03.2016 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «Виїзд» №012 від 13.04.2016 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «В`їзд» №012 від 22.06.2016 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України;
перетин державного кордону України «В`їзд» № 012 від 30.06.2016 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України які, згідно з висновком, складеним за результатами поглибленої перевірки, не відповідають встановленому зразку, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №22 від 14.01.2011.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, не заперечував проти розгляду справи у порядку, визначеному ч.3 ст. 349 КПК України.
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, його дії правильно кваліфіковані за епізодами від грудня 2015 року, березня 2016 року, червня 2016 року за ч.4 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України як підбурювання до підроблення офіційного документу, та за ч.4 ст. 358 КК України за епізодом від 28.08.2018 року - як використання завідомо підробленого документу.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.4 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України та ч.4 ст. 358 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про обвинуваченого який працює за наймом, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, разом з тим, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є визнання вини підсудним, щире каяття у вчиненому, та відсутність обставин, які обтяжують покарання - суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу на дохід держави.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 1700 гривень,
його ж визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 850 гривень.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а остаточно призначити покарання у вигляді ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 1700 гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази: паспорт № НОМЕР_1 , виданий 13.08.2013 відділом внутрішніх справ Ташкентської області Республіки Узбекистан на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видати ОСОБА_4 , знявши накладений арешт.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1