Справа № 738/423/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/801/2018
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 10 січня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середьо-спеціальною освітою, не працюючого, учасника бойових дій, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2018 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 10 січня 2018 року, тобто з часу його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 3432 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності вини у вчиненому ним кримінальному правопорушенні та кваліфікації його дій, вважаючи призначене йому покарання надто суворим, просить, враховуючи його щире каяття, пом`якшити призначене оскаржуваним вироком покарання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 09 січня 2018 року у вечірню пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, вчинив сварку з своєю дружиною ОСОБА_9 , під час якої, умисно завдав їй руками та ногами шість ударів по голові, заподіявши таким чином останній тяжкі тілесні ушкодження, а також п`ять ударів по тулубу та ножем спричинив сім різаних ран на обличчі, грудній клітині, правій руці та лівій нозі, заподіявши їй таким чином тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Внаслідок спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11 год. 14 хв. у КЗОЗ «Менська центральна районна лікарня».

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, котрий просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду, щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, у виді позбавлення волі на строк 9 років. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але і належним чином обґрунтував причини неврахування щирого каяття, яке безпосередньо пов`язане з визнанням вини та активним сприянням розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, та врахував обставини, що обтяжують покарання.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про зайву суворість призначеного йому покарання, за вчинення злочину, що полягає у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто, умисного тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Пояснення обвинуваченого, наведені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду, що суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання при цьому не достатньо врахував те, що він щиро розкаявся та допомагав у розкритті злочину, на думку колегії суддів не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та місцевим судом були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Будь-яких нових даних обвинуваченим ОСОБА_8 при апеляційному розгляді не надавалось.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер та були предметом детального дослідження суду першої інстанції при ухваленні ним відповідного рішення.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначені, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.121 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що, він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, його сімейний та майновий стан, за місцем проживання характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями, є непрацюючим, відповідно до посвідчення від 07 грудня 2007 року має право на пільги, встановлені для ветеранів війни-учасників бойових дій, при цьому було враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та вчинення даного кримінального правопорушення з особливою жорстокістю.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України або пом`якшення покарання в інший спосіб.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4