Постанова

Іменем України
20 вересня 2018 р.
м. Київ

справа № 148/81/17
провадження № 51-5827км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000696, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого 21.06.2017 року Ладижинським міським судом Вінницької області за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Вінниця та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 21.06.2017 року Ладижинським міським судом Вінницької області за ч. 3 ст.185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 червня 2017 року, яким ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку постановлено виконувати самостійно.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо яких касаційні скарги не подано.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено. У резолютивній частині вироку щодо засудженого ОСОБА_7 при визначенні остаточної міри покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки доповнено посиланням на ч. 4 ст. 70 КК України. Зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 червня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України та звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, виконувати самостійно.
У решті вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.
17 листопада 2016 року, приблизно о 03.30 год., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадання чужого майна, проникли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що знаходиться по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали майно потерпілої ОСОБА_11 на суму 815,50 грн. і потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 38 060 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 стверджує про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання. Зазначає, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання не було враховано, що останній вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав суду показання, які повністю узгоджуються з матеріалами провадження та зібраними доказами, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, завдані збитки потерпілим відшкодовані у повному обсязі, потерпілі до засудженого претензій не мають, характеризується позитивно. Просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити та пом`якшити призначене засудженому покарання, застосувавши ст. 75 КК України. Крім того, захисник вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме вимог ч. 1 ст. 412, п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України, оскільки в ухвалі не викладено належних мотивів на спростування його доводів зазначених в апеляційній скарзі та необґрунтовано залишив без задоволення його апеляційні вимоги. Також зазначає про те, що апеляційний суд в ухвалі неправильно зазначив, що ОСОБА_7 раніше судимий за корисливі злочини, оскільки злочин він вчинив до винесення попереднього вироку від 21 червня 2017 року.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 і засуджений ОСОБА_7 касаційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу захисника необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не заперечуються та не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не навели переконливих доводів на підтвердження свого висновку про те, що призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нового злочину.

Окрім того, судами не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав суду показання, які повністю узгоджуються з матеріалами провадження та зібраними доказами, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілим шкоду у повному обсязі, які до засудженого претензій не мають, характеризується позитивно.

Зазначені обставини на думку колегії суддів є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та дають підстави для призначення йому основного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги захисника про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, є безпідставними.

Так, в касаційній скарзі захисника не наведено таких обставин та даних про особу ОСОБА_7 , які б не були враховані при призначенні останньому покарання і свідчили про можливість його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому колегія суддів вважає, що підстави звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України відсутні.

Разом із тим, з доводами захисника про те, що суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині ухвали неправильно зазначив обставину, яка обтяжує покарання, а саме, що ОСОБА_7 раніше судимий за корисливі злочини, колегія суддів погоджується.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 червня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України, однак відповідно вироку від 20 грудня 2017 року він вчинив кримінальне правопорушення 17 листопада 2016 року, тобто до ухвалення попереднього вироку. Отже, суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині ухвали неправильно зазначив про наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме, що ОСОБА_7 раніше судимий за корисливі злочини.

Тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України судові рішення підлягають зміні шляхом виключення з нього, посилання на наявність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_7 підлягають зміні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 02 квітня 2018 року посилання на наявність обставин, що обтяжують покарання.

В решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3