Справа № 132/3201/18
Провадження №1-кп/132/240/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року місто Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 1-кп/132/240/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 20.08.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мончинці Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, розлученого, водія-заправника 1-го автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , учасника Антитерористичної операції - учасника бойових дій, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 квітня року № 101 (по стройовій частині) був зарахований до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення і призначений на посаду водія-заправника 1-го автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення. 17 березня 2014 року Указом в.о.Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час. Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прапорщик ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 05 червня 2018 року о 09год.00хв. прапорщик ОСОБА_7 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 прапорщик ОСОБА_7 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи за межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади, про свою належність до військової служби та вчинене ним ухилення від військової служби та його причини не повідомив, вільний час проводив на власний розсуд. 29 серпня 2018 року близько 09год.00хв. прапорщик ОСОБА_7 самостійно прибув до військової прокуратури Вінницького гарнізону та заявив про себе. Таким чином, 05 червня 2018 року о 09год.00хв. прапорщик ОСОБА_7 , в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , до 09год.00хв. 29 серпня 2018 року, тобто до моменту свого з`явлення до військової прокуратури Вінницького гарнізону.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що 05.06.2018р. не з`явився до військової частини у зв`язку з сімейними обставинами, а саме через хворобу матері, яку не міг залишити без догляду.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, правильно кваліфіковані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, розлучений, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на психіатричному обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, однак госпіталізації не потребує, є учасником Антитерористичної операції маючи статус учасника бойових дій, згідно характеристики за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

До негативної характеристики, виданої за місцем служби, суд відноситься критично та її не приймає до уваги, оскільки вона не підписана посадовою особою військової частини, не доведена до відома особи, у відношенні якої вона складена, про що свідчить відсутність підпису про її ознайомлення, крім того остання не узгоджується із характеристикою за місцем проживання.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленого в Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення або обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту і т.д. З підстав, зазначених у ч.1 ст.69 КК України, суд може не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої ??частини КК як обов`язкове.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений з`явився із зізнанням; в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, а також його особи, а саме те, що він за місцем проживання характеризуються посередньо, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є учасником Антитерористичної операції маючи статус учасника бойових дій, суд вважає можливим призначити йому покарання з урахуванням ст.69 КК України.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин з урахуванням ст.69 КК України, а саме у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці, з відбуванням покарання на гауптвахті, оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяці, з відбуванням покарання на гауптвахті.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Виконання вироку покласти на військову частину та військову службу правопорядку Збройних сил України.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_8