АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінград Російської РФСР, судді Конституційного Суду Російської Федерації, громадянина Російської Федерації.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані стороною обвинувачення матеріали не містять достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що органом досудового розслідування вживались дієві заходи для встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , не надано належних і допустимих доказів отримання останнім повідомлення про підозру та виклику до органу досудового розслідування, що вказує на відсутність підстав вважати, що він ухиляється від органу досудового розслідування та суду. Також, на підставі наданих матеріалів, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обставини викладені в клопотанні на обґрунтування їх існування не підтверджено належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою надати дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції з приводу того, що органом досудового розслідування не вживались заходи для встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки слідчим, в порядку ст. 111 КПК України, надсилались за місцем знаходження ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1 , повідомлення про підозру та повістки про його виклик, за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки та електронною поштою на офіційну електронну адресу Конституційного Суду РФ. Дані обставини, згідно доводів апеляційної скарги, вказують на обізнаність ОСОБА_6 про здійснення відносно нього кримінального провадження, в зв`язку з чим є підстави вважати, що він умисно не з`являється на виклики слідчого з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, прокурор зазначає, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства ОСОБА_6 було оголошено у розшук.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі вказується, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що дають підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що 02 квітня 2018 року було оголошено лише резолютивну частину ухвали слідчого судді, а повний текст постановленого судом рішення прокурор отримав 26 квітня 2018 року, колегія суддів, виходячи з вимог кримінального процесуального закону, приходить до висновку про своєчасність оскарження судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на наступні обставини.

Слідчим відділом управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000646 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України.

В рамках даного кримінального провадження прокурор відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Згідно доводів вказаного клопотання, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 19 березня 2014 року, перебуваючи у приміщенні Конституційного Суду РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, а саме Головою Конституційного Суду РФ ОСОБА_7 та іншими суддями Конституційного Суду РФ і з представниками влади та Збройних Сил Російської Федерації, досудове розслідування щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, будучи представником влади суддею Конституційного Суду РФ, виконуючи відведену йому роль пособника у реалізації спільного злочинного плану, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, передбачаючи у результаті їх вчинення можливість тяжких наслідків та бажаючи їх настання, розуміючи, що він сприяє порушенню іншим співучасниками злочину встановленого Декларацією про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року і статтями 1, 2, 5, 68, 73, 132-134 Конституції України суверенітету і територіальної цілісності України, з метою зміни меж її території та державного кордону та з мотивів перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, для надання видимості законності дій представників влади і службових осіб ЗС РФ стосовно організації вторгнення на територію України та окупації підрозділами Збройних Сил РФ частини її території АР Крим і м. Севастополя, з метою усунення перешкод представникам влади та ЗС РФ в реалізації спільного злочинного плану стосовно анексії раніше окупованих територій, під час голосування на закритій нараді Конституційного Суду РФ особисто позитивно проголосував за визнання таким, що відповідає Конституції РФ «Договір» між Російською Федерацією та «республікою Крим» про прийняття в Російську Федерацію «республіки Крим», склав та підписав постанову Конституційного Суду РФ № 6-П «У справі про перевірку конституційності міжнародного договору, який не набрав чинності, між Російською Федерацією та Респіблікою Крим про прийняття в Російську Федерацію Респібліки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів», якою визнав «Договір» таким, що відповідає Конституції РФ.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані стороною обвинувачення матеріали не містять достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що органом досудового розслідування вживались дієві заходи для встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , не надано належних і допустимих доказів отримання останнім повідомлення про підозру та виклику до органу досудового розслідування, що вказує на відсутність підстав вважати, що він ухиляється від органу досудового розслідування та суду. Також, на підставі наданих матеріалів, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а обставини викладені в клопотанні на обґрунтування їх наявності не підтверджено належними та допустимими доказами.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується виходячи з наступних обставин.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України затримання це тимчасовий запобіжний захід, який застосовується з підстав та у випадку, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 188 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, з вище вказаних норм закону слідує, що затримання застосовується до підозрюваного та обвинуваченого.

Статусу підозрюваного особа набуває з моменту повідомлення їй про підозру в порядку, передбаченому Главою 22 КПК України.

Зі змісту ст. 110 КПК України слідує, що статусу обвинуваченого особа набуває з моменту завершення досудового розслідування та складання обвинувального акта.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1,2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України. Зокрема ч. 7 даної норми закону передбачає, що повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надається Верховною Радою України, а за відсутності такого за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

01 березня 2018 року постановою Заступника начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 110 КК України (в редакції станом на 19 березня 2014 року).

06 березня 2018 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 01 березня 2018 року у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, та повістками про його виклик до Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України на 10 год. 00 хв. 13, 19 березня 2018 року для допитів, було направлено останньому за допомогою кур`єрської служби міжнародної доставки «Даймекс» за адресою знаходження Конституційного суду Російської Федерації (190000, Російська Федерація, м. Санкт-Петербург, Сенатська площа, буд. 1).

Крім цього, 06 березня 2018 року повідомлення про підозру ОСОБА_6 , разом з повістками про його виклик до слідчого надіслані електронною поштою на офіційну електронну адресу Конституційного Суду РФ «».

Таким чином, з вище наведеного вбачається, що ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у спосіб визначений Кримінальним процесуальним кодексом України, а саме у порядку передбаченому ч. 7 ст. 135 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що стороною обвинувачення не було вжито всіх заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Дані обставини виключають підстави стверджувати про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000646, у зв`язку з чим відносно нього не може застосовуватися такий засіб забезпечення кримінального провадження як затримання.

На підставі вище наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 188, 189, 190, 194, 309, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2695/2018 Категорія ст. 188 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1