Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 липня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000631 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на підставі ст.124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 11877 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 57 (п`ятдесят сім) коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 116 217 (сто шістнадцять тисяч двісті сімнадцять) грн. 58 коп. майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1000000,00 (один мільйон) грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

з участю:

секретаря - ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 03 листопада 2016 року, о 04 години, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, тобто протиправного заподіяння смерті іншій особі, знаходячись в під`їзді №4 будинку АДРЕСА_2 , умисно наніс ОСОБА_6 не менше 6 ударів ножем по тулубу з правої та лівої сторони, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді трьох колото-різаних ран правого підребер`я, раневі канали яких мали напрямок в глибину черевної порожнини та сліпо закінчувалися в тканині діафрагмальної поверхні печінки та в діафрагмальному синусі, трьох колото-різаних ран передньої та бокової поверхонь грудної клітки справа з раневими каналами, що мають напрямок у плевральну порожнину з ушкодженням медіастенальної плеври та нижньої долі правої легені, що супроводжувалося гострою внутрішньо плевральною правобічною кровотечею, а також невизначену досудовим розслідуванням кількість ударів ножем по всьому тілу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді різаних ран передньої черевної, грудної стінок, між лопаткової ділянки спини, бокової поверхні шиї, бокової поверхні живота справа, передньої поверхні правої гомілки, які в сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи №325 від 04.1 1.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння і мали загрозливий для життя стан. Проте ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, спрямованих на позбавлення життя ОСОБА_6 , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки в момент нанесення ударів ножем його злочинну діяльність було припинено жителем даного будинку ОСОБА_10 .
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

В поданих апеляційних скаргах та доповненнях до них ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 просять вирок суду змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст.121 КК України та призначення покарання у межах санкції даної статті. Крім того, просять зарахувати в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення, починаючи з 04 листопада 2016 року по 28 березня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що суд першої інстанції лишив поза увагою, що у ОСОБА_5 не було умислу на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому, оскільки наносив удари ножем в ділянки від яких потерпілий мав всі шанси вижити.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку прокурора, ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 щодо інкримінованого злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується сукупністю зібраних та оцінених, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, доказів.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України є вірною.

Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 суду повідомив, що під час подій, які відбувалися 03 листопада 2016 року ОСОБА_5 кинувся до нього та почав наносити йому удари ножем в живіт. Коли він та ОСОБА_5 знаходились на вулиці, то потерпілий скинув з ОСОБА_5 шапку, на що останній просив у нього, щоб він не дивився йому в очі та щоб відпустив, сказавши, що вже викликав швидку допомогу. ОСОБА_6 вказав, що повірив ОСОБА_5 та відпустив його. Проте, ОСОБА_5 знову кинувся до нього та знову наносив ножові поранення, а саме вчиняв порізи по шиї та в живіт. Крім того звернув увагу суду на те, що ОСОБА_5 поламав ніж, проте він дістав інший ніж та продовжував наносити удари.

Доводи сторони захисту про перекваліфікацію дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1ст.121 КК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, згідно пунктів 4 та 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я" - замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема судом враховувало спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Зокрема, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 на ґрунті ревнощів прибув до місця проживання ОСОБА_6 з умислом позбавити життя потерпілого, що супроводжувалося нанесенням численних ударів ножем в життєво-важливі ограни.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційні інстанції потерпілий ОСОБА_6 вказував, що обвинувачений ОСОБА_5 під час нападу висловлював намір позбавити життя потерпілого.
Крім того, про умисел обвинуваченого на вчинення вбивства свідчить і його поведінка одразу після скоєння злочину, а саме, залишення потерпілого в безпорадному стані з небезпекою для життя після ушкодження життєво важливих органів. ОСОБА_5 не викликав швидку медичну допомогу, при цьому наказував потерпілому не кричати, щоб його не почули люди, що свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.
Покликання обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про визнання недопустимим доказом протоколу огляду 04.11.2016 р. та ілюстративних таблиць до нього мобільного телефону марки "Nomi", в якому наявний вихідний виклик 03 листопада 2016 року о 04:16 год. (а.п. 67-70) не заслуговують на увагу, оскільки сам обвинувачений не заперечує його перебування 03 листопада 2016 року по вул. Артеменка в м. Дубровиця, Рівненської області та те, що мобільний номер НОМЕР_1 використовувався ним.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції вірно визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме у вчинені незакінченого замаху на умисне вбивство.

Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано сукупність всіх обставин, що його характеризують, наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, відсутність критики до своєї поведінки та співчуття до потерпілого, позицію прокурора, думку потерпілого та його представника, які наполягали на суворості покарання та призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин.

Щодо доводів ОСОБА_5 та його захисника про розмір відшкодування моральної та майнової шкоди, які є завищеними, то вони є безпідставні і не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогам ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України.

Згідно п.1 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_6 вказав, що є інвалідом першої групи та переніс складні операції у тому числі операцію з пересадки органу. Тому, враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, судом першої інстанції вірно встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, яких він поніс, зокрема стан його здоров`я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також враховуючи, що потерпілому дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, а також з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вірно прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_5 116 217 грн. майнової шкоди та 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку безпідставно послався на обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину з особливою жорстокістю, оскільки вказана обставина є кваліфікуючою ознакою вчинення злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року), строк попереднього ув`язнення по 20 червня 2017 року включно, рахується як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а після набрання законної сили закону в новій редакції, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

З приводу застосування норми ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIIIвід 26листопада 2015 року Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року надано правовий висновок, в якому зазначено, що ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIIIвід 26 листопада 2015 року не застосовується після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми.

За наведеного, слід зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 20 червня 2017 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.
Зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 04 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 20 червня 2017 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3