Справа №635/3322/14-к
Провадження №1-кп/635/554/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченому та тяжкість покарання у разі визнання обвинуваченого винним, зазначив, що ОСОБА_7 не одружений, за місцем реєстрації не мешкає, до затримання фактично проживав у випадкових знайомих, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та можливість переховуватися від суду. ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних тяжких злочинів, це дає підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення..

Прокурори ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні, посилаючись на недоведеність прокурором наявності існування ризиків, заперечував проти продовження строків тримання під вартою. Крім того, обвинуваченим заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який. В обґрунтування клопотання обвинувачений посилається на те, що відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують його покарання є: активне сприяння розкриттю злочинів, щире розкаяння, часткове добровільне відшкодування заподіяної потерпілим шкоди. В порушення вимог ст.92 КПК України прокурором не обґрунтовано клопотання про продовження строку тримання під вартою те не зазначено жодного доказу для продовження застосування відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу. Крім того, ОСОБА_7 просив суд звернути увагу на те, що станом на момент розгляду зазначеного клопотання про продовження строку тримання під вартою, його не засуджено за вчинення у 2014 році злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, хоча в період відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області (2014-2016 роки) ним було подане клопотання про розгляд кримінальних проваджень №;0/004773; №0/004773; №0/000571, в задоволенні якого йому було відмовлено і повідомлено, що відносно нього кримінальні провадження не порушувалися. Посилаючись на норми Кримінального процесуального законодавства, Конвенцію про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, ОСОБА_7 зазначив, що обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливі лише у встановлених законом випадках. Однак 31 березня 2017 року Харківським районним судом Харківської області відносно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 14 квітня 2017 року Харківським районним судом Харківської області було відмовлено в продовженні застосування зазначеного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, умови якого він не порушував.

Захисник у судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого, заперечувала проти продовження останньому строків тримання під вартою та просила застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з наступних підстав.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2018 року. Харківським районним судом Харківської області неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , останній раз на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року до 20 серпня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 20 серпня 2018 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).

Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачені зазнають судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).

Під час обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, свідчить про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає в тому числі покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років. Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, та вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 доведені прокурором та продовжують існувати. При цьому суд приймає до уваги, що розгляд даного судового провадження не завершений, враховує значну кількість злочинів, що інкримінується обвинуваченому, обвинуваченому інкримінується вчинення злочинів, у тому числі після надходження кримінального провадження до суду та у період іспитового строку за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року, а також ту обставину, що під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_7 на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року був оголошений у розшук.
У суду відсутні підстави вважати про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими він спільно проживає, та інших осіб на його утриманні, обвинувачений не має місця роботи або навчання, судом також не встановлено наявності будь-яких інших зв`язків обвинуваченого з державою.

Зазначені обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який жодним чином не обґрунтоване, а томусуд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з цим, прокурором не обґрунтовано та не доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 199, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Строк тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань №27» обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України продовжити на шістдесят днів - до 05 жовтня 2018 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який відмовити.

Встановити строк дії ухвали до 05 жовтня 2018 року.

Повний текст судового рішення у формі ухвали оголошений 08 серпня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1