Справа №478/250/17 07.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000002, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Казанка Казанківського району Миколаївської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2017 року відносно нього скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що його необґрунтовано визнано винним, оскільки в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
На його думку органом досудового розслідування невірно кваліфіковано його дії. Він неодноразово спілкувався із потерпілим про неналежне утримання останнім його собаки. Коли він побачив, що сталось із його дружиною, побіг до потерпілого з метою присікання злочинних дій ОСОБА_8 . Тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 не спричиняв, оскільки поряд з потерпілим була його собака, а лише згаряча штовхнув його, від чого останній впав на спину.
Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки він діяв у стані необхідної оборони. Суд не надав належної правової оцінки його показанням та показанням його дружини. Запевняє в тому, що діяв з метою припинення незаконних дій потерпілого ОСОБА_8 .
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні стверджував, що ним наносилась велика кількість ударів руками і ногами по спині та голові, проте це спростовується висновками судово-медичної експертизи.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права і, як наслідок, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того прокуратурою навмисно укривається кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_8 за фактом отримання його дружиною ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок укусів собаки потерпілого. Вважає, що прокурором навмисно не об`єднано дане кримінальне провадження із провадженням відносно ОСОБА_8 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

01.01.2017 р. близько 03.00 год. ОСОБА_5 дізнався про те, що його дружину ОСОБА_9 покусала собака, яка належить ОСОБА_8 . Після цього обвинувачений направився до ОСОБА_8 , зустрівши якого неподалік домоволодіння по АДРЕСА_1 , наніс ОСОБА_8 не менше десяти ударів в область обличчя та тулуба. В результаті ударів обвинуваченого у потерпілого виникли тілесні ушкодження у вигляді ран на слизистій оболонці верхньої та нижньої губи, саден в області обличчя.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчинені вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є доведеною, з огляду на наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в суді першої інстанції показав що 01.01.2017 р. приблизно о 03.00 год. він йшов додому та почув крики ОСОБА_9 . Зрозумівши, що його собака напала на неї, він підбіг, зловив свою собаку та відвів у двір свого домоволодіння. Підійшовши до ОСОБА_9 , повів її додому, вона була спокійною, вони розмовляли. Коли повертався додому відчув удар у шию. Він впав та перевернувся на спину. Зверху на нього сів ОСОБА_5 та наніс більше десяти ударів по голові. Обвинувачений його бив та говорив, що попереджав його про те, що собака нападає на людей.
Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину підтверджується й іншими доказами, дослідженими в суді першої інстанції.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 03.01.2017 р. з відповідними фото таблицями за участю потерпілого ОСОБА_8 , вбачається, що останній повідомив та показав на місці вчинення злочину, як обвинувачений ОСОБА_5 збив його з ніг ударом в область спини, яким чином він впав. Показав, як обвинувачений наносив йому удари кулаками та ногами в область його голови та тулуба.
За висновком експерта № 02/01 від 03.01.2017 р., у ОСОБА_8 виявлені пошкодження у виді: ран на слизистій оболонці верхньої та нижньої губи, садни в області обличчя, утворення яких є можливим в час та за обставин, вказаних потерпілим та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Садна в області обличчя виникли в наслідок ударних дій якогось тупого предмета (предметів), з урахуванням локалізації пошкоджень, їх утворення в результаті падіння на плоскість малоймовірна.

Показання потерпілого стійкі, послідовні, узгоджуються між собою. Наведені потерпілим обставини вчиненого відносно нього злочину, підтверджуються даними висновку експерта та протоколу слідчого експерименту, проведеного за його участю.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно оцінив зібрані у справі й досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та дійшов вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Твердження обвинуваченого про те, що він лише штовхнув потерпілого і висновок судової експертизи не підтверджує наявність у потерпілого чисельних пошкоджень від його дій, позбавлені підстав, оскільки, як вбачається із висновку експерта при огляді ОСОБА_8 01.01.2017 р. поставлений діагноз забій носа, множинні забої голови, забиті рани верхньої і нижньої губи. І локалізація зазначених тілесних ушкоджень свідчить про те, що їх утворення малоймовірне в результаті падіння на плоскість.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 наполягає на тому, що він діяв в стані необхідної оборони.
Але, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_5 , наданих ним в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 ані стосовно нього, ані відносно його дружини не вчиняв дій, які б були направлені на умисне заподіяння їм будь якої шкоди. Обвинувачений ОСОБА_5 навіть не бачив, як на його дружину напала собака. Такі його показання підтвердила в суді першої інстанції і свідок ОСОБА_9 , яка показала, що коли вона йшла додому, на неї напала собака, яка належить ОСОБА_8 , про що вона розповіла чоловіку, коли прийшла додому. Не містять матеріали кримінального провадження і даних про знаходження на місці вчинення злочину будь-яких інших осіб.
Отже, в момент спричинення потерпілому ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, потерпілий не вчиняв будь-яких умисних суспільно небезпечних або протиправних дій відносно обвинуваченого або інших осіб, які б створювали для обвинуваченого стан необхідної оборони.
За наведеного доводи обвинуваченого про нанесення ним потерпілому ударів в стані необхідної оборони безпідставні.

Доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання його дружини ОСОБА_9 про спричинення їй тілесних ушкоджень собакою потерпілого та наявність за цим фактом кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки вказана обставина, якщо і має місце, проте будь яким чином не впливає на доведеність або недоведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому злочині.

Виходячи з наведеного, на підставі аналізу всіх зібраних та ретельно перевірених в суді першої інстанції доказів, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинені ним легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .
Порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
Вирок суду першої інстанції постановлений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 вересня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ ____________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3