Постанова
Іменем України
26 квітня 2018 р.
м. Київ
Справа № 185/8790/16-к
Провадження № 51-1848км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року в межах кримінального провадження № 0001201 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Куроліно Верхньокєтського району Томської області Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13 листопада 2009 року вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову і процесуальних витрат та про речові докази.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 28 серпня 2016 року близько 17 год., проходячи біля буд. № 2 на вул. Поштовій м. Павлограда Дніпропетровської області, побачив біля гаражів незачинений колодязь телефонних комунікацій. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення телефонного кабелю.
Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через відкритий люк спустився до зазначеного колодязя, де за допомогою принесеної ножівки відрізав магістральний кабель зв`язку марки «МКСАШП 4х4х1,2», довжиною 30 метрів та вартістю 8494, 50 грн., який належить КЦТ №524 ДФ ПАТ «Укртелеком». Після цього він почав витягувати цей кабель з вказаного колодязя, проте, виконавши всі дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг повністю витягнути кабель та розпорядитися ним на власний розсуд, оскільки був затриманий сторонньою особою, яка припинила його злочинні дії.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року зазначений вирок в частині вирішення цивільного позову ПАТ «Укртелеком» про стягнення матеріальної шкоди скасовано та призначено у цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 та призначеного йому покарання і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК є помилковими, дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК. Вказує, що ухвала апеляційного суду є немотивованою, оскільки суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги прокурора. Зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не можна вважати необхідним та достатнім для його виправлення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор просила скасувати судові рішення та закрити провадження у зв`язку із смертю засудженого ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_6 , який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також просив скасувати судові рішення та закрити провадження.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Перевіряючи доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України і про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати не ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК , а за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначені доводи не є слушними.
Так, вирішуючи питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, суд першої інстанції у вироку зазначив, що незакритий колодязь телефонних комунікацій, в якому чітко проглядався телефонний кабель, відсутність будь-яких дій з боку ОСОБА_7 , направлених на пошкодження або відкриття кришки зазначеного колодязя, відсутність замків і охорони свідчать про наявність у ОСОБА_7 умислу саме не на проникнення у сховище, а на скоєння кримінального правопорушення шляхом вільного доступу.
За таких обставин, які встановлені судом першої інстанції і з якими погодився суд апеляційної інстанції, Верховний Суд приходить висновку, що указаний колодязь не містить ознак сховища в розумінні ч. 3 ст. 185 КК, а тому кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК є вірною.
Крім наведеного прокурор у касаційній скарзі зазначає про м`якість призначеного засудженому покарання.
Разом з тим, відповідно до копії актового запису про смерть №242 від 19 лютого 2018 року, яка надійшла до суду касаційної інстанції з Павлоградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За таких обставин, вирішення питання щодо розміру покарання , призначеного особі, яка на даний час померла, не має практичного сенсу, оскільки в будь-якому разі не впливає на досягнення мети покарання, а тому Верховний Суд відхиляє зазначені доводи касаційної скарги прокурора.
Виходячи з зазначеного, враховуючи, що у касаційній скарзі питання про реабілітацію засудженого ОСОБА_7 не порушується, керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора з тих підстав, які в ній наведені, задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001201 відносно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3