Справа № 183/400/18
№ 1-кп/183/575/18
В И Р О К
іменем України

24 травня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 15.11.2017 року за № 0000370 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовтні Води Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця за контрактом на посаді кулеметника 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 5-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-16.03.2017 року Дружківським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого від відбування покарання строком на 1 рік

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 3 грудня 2014 року наказом № 199 старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та наказом № 75-к командира військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 того ж дня було призначено на посаду кулеметника 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 5-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

За наведених обставин старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Однак, 3 квітня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконав, час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

18 січня 2018 року старший солдат ОСОБА_5 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному щиро розкаявся. Доповнив, що має бажання продовжити нести військову службу.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 15.11.2017 року за № 0000370, згідно якого 03.04.2015 року військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та ухиляється від військової служби до цього часу

(а.п. 25);

- копія витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 199 від 03.12.2014 року про зарахування до списків особового складу частини ОСОБА_5

(а.п. 26);

- копія витягу з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 № 1239 від 14.04.2015 року про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим солдатом ОСОБА_5

(а.п. 30);

- копія контракту про проходження ОСОБА_5 військової служби у ЗСУ

(а.п. 31-34);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби

(а.п. 27-29, 35-42).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеної ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Також суд враховує те, що ОСОБА_5 на момент вчинення даного кримінального правопорушення був не судимим; має постійне місце мешкання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на підтвердження чого надано копію свідоцтва про народження дитини (а.п. 49), працевлаштований та має бажання продовжити нести службу в Збройних Силах України.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання,

При цьому суд враховує, що після вчинення даного кримінального правопорушення, а саме 16.03.2017 року ОСОБА_5 був засуджений вироком Дружківського міського суду Донецької області за ч. 1 ст. 263 КК України, яким призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого від відбування покарання строком на 1 рік, тому суд вважає необхідним на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного зазначеним вироком суду, що сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Дружківського міського суду Донецької області від 16.03.2017 року, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1