Справа № 200/5746/18
Провадження № 1-кс/200/3893/18
06 квітня 2018 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-
В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що 07.06.2016 року заявник звернулась до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо незаконного продажу та приватизації її квартири.
04.11.2016 року за заявою ОСОБА_3 слідчим суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 з метою запобігання її перепродажу іншим особам.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2017 року за ОСОБА_3 визнано право власності на вищевказану квартиру та скасовані всі попередні незаконні реєстрації цієї квартири. Дане рішення суду набрало законної сили 19.12.2017 року.
31.10.2017 року слідчим СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0002536 від 08.06.2016 року.
16.03.2017 прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області винесено постанову про скасування арешту майна, тобто вищезазначеної квартири, у зв`язку із закриттям кримінального провадження.
Заявник просить скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , який накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2016 року.
Заявник надала клопотання про розгляд клопотання у її відсутність, в клопотанні підтримала свої вимоги та просила розглянути справу за її відсутності.
Дослідивши доводи заявника, викладені в її клопотанні про скасування арешту майна, вивчивши надані в обґрунтування клопотання матеріали, вважаю, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п.16-1 ч.1 ст.3 КПК України до сторін кримінального провадження віднесено осіб, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування,- особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.
Враховуючи вимоги даної статті, ОСОБА_3 є особою, яка наділена статусом учасника кримінального провадження.
Частиною 1 статті 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження- судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного , обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя.
При розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотримання вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження, та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребовування інформації у Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається за наявності наступних правових підстав: з метою збереження речових доказів; з метою спеціальної конфіскації; з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Застосований слідчим суддею 04.11.2016 року арешт квартири АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0002536 від 07.06.2016 року, був здійснений для запобігання її перепродажу іншим особам.

Згідно вимог п.п. 1, 2, 5 та 6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт, так само- при вирішенні питання про його скасування, слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Частиною 3 ст.170 КПК України визначено, що арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, з метою забезпечення збереження речових доказів, може бути накладено лише за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначених у ст.98 КПК України (речові докази).

Слідчим суддею встановлено, що арештоване майно на теперішній час не відповідає зазначеним критеріям речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, оскільки майно вже не є речовим доказом та постановою прокурора арешт об`єкта посягання скасовано.
Також слідчим суддею встановлено, що кримінальне провадження №0002536 від 07.06.2016 року закрито постановою слідчого, а право власності на спірну квартиру, яка була об`єктом посягання в кримінальному провадженні, визнано за ОСОБА_3 рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2017 року в рамках цивільної справи в порядку цивільно-правового спору. Своє право власності за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2017 року ОСОБА_3 зареєструвала у встановленому законом порядку за №12703219.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності.

Крім того, однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, тоді як сторона обвинувачення не представила слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. На момент вирішення клопотання про скасування арешту майна слідчим суддею не встановлено жодних відомостей, які б вказували на існування зазначених ризиків.

Слідчий суддя, з урахуванням обставин справи та з огляду на доводи і матеріали клопотання приходить до висновку, що в подальшому у застосуванні арешту майна відпала потреба.

Керуючись ст.ст. 3, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладний ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2016 року на квартиру АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження №0002536 від 07.06.2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1