Справа №585/2867/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/569/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 5 березня 2018 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Бубуни Роменського району Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_1 ,

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом строком на 6 місяців,

ВСТАНОВИЛА:

5 липня 2017 року, близько 23 ї години, ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу зайшов на територію домогосподарства належного ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 . Розбивши шибку вікна, проник до приміщення сараю, звідки, діючи таємно, викрав належну ОСОБА_9 бензопилу марки «GoodLuck GL 4500 M», вартістю 660 грн. Тим самим ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 185 ч. 3 КК України, як кримінальне правопорушення.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 5 березня 2018 року, відносно ОСОБА_8 було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом строком на 6 місяців.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_8 вчинено суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, однак, відповідно до висновку судово психіатричної експертизи, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ході судового розгляду справи суд визнав недоцільними дослідження доказів стосовно фактичних обставин події, оскільки фактичні обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, у зв`язку з чим суд визнав можливим здійснити розгляд провадження за правилами, передбаченими ст. 349 ч. 3 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від прокурора у кримінальному провадженні в якій ставиться питання про скасування ухвали суду у зв`язку з допущенням судом істотних порушеннь вимог кримінального процесуального закону та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанціії за клопотанням про застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Прокурор свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки у справах про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен в повному обсязі дослідити обставини справи, а тому суд безпідставно здійснив розгляд провадження, відносно ОСОБА_8 за правилами, передбаченими ст. 349 ч. 3 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

З матеріалів провадження вбачається, що суд, постановляючи ухвалу про застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, здійснив розгляд провадження без дослідження доказів щодо тих обставин, які суд, відповідно до положень ст. ст. 505; 506; 513 КПК України, повинен з`ясувати.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд, в порушення вимог ст. 505 КПК України, допитав ОСОБА_8 щодо обставин вчинення ним суспільно небезпечного діяння та дослідив висновок судово психіатричної експертизи.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом було встановлено, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного захворювання, у зв`язку з чим не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на час вчинення ним суспільно небезпечного діяння, у зв`язку з чим у колегії суддів є сумніви в тому, що ОСОБА_8 на час розгляду провадження судом першої інстанції міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів вважає, що психічний стан ОСОБА_8 унеможливлював розуміння ним змісту обставин, за яких він вчинював суспільно небезпечне діяння, що в свою чергу унеможливлює розгляд судом справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, без повного дослідження фактичних обставин вчиненого ОСОБА_8 діяння.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи відносно ОСОБА_8 істотно порушено вимоги ст. ст. 349; 505; 506; 513 КПК України, як кримінального процесуального закону, відповідно до яких застосування скороченої процедури дослідження доказів у провадженнях про застосування примусових заходів медичного характеру суду, є неможливим, то таке порушення, на думку колегії суддів, перешкодило суду ухвалити законне судове рішення, в зв`язку з чим ухвала суду підлягає до скасування.

Крім вищевказаних обставин, на яких наполягає прокурор у апеляційній скарзі, колегією суддів було встановлено й неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. ст. 409 ч. 1 п. 4; 413 ч. 1 п. 3 КПК України, також є підставою для скасування ухвали суду.

Суд першої інстанції, обираючи вид примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , визначивши строк дії цього заходу, допустив неправильне застосування ст. 94 КК України, як закону України про кримінальну відповідальність, оскільки згідно вказаної норми закону суд обирає лише вид примусових заходів медичного характеру і не вправі вирішувати питання щодо строку застосування примусового лікування, так як це питання вирішується в порядку ст. 95 КК України та ст. 514 КПК України в процесі здійснення примусових заходів медичного характеру.

Скасовуючи ухвалу суду за наведених підстав, виходячи з обсягу апеляційних вимог, колегія суддів, приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про встановлення та дослідження судом апеляційної інстанції обставин вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння та постановлення судом апеляційної інстанції нової ухвали за поданим клопотанням, враховуючи, що колегія суддів не може перебрати на себе функцію суду першої інстанції по встановленню та дослідженню вказаних обставин, вважає необхідним призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407 409; 412; 415; 418; 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 5 березня 2018 року, якою відносно ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом строком на 6 місяців, скасувати, у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за клопотанням слідчого Роменського ВП ГУНП в Сумській обл., про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , у суді першої інстанції іншим складом суддів.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4