Ухвала
Іменем України
7 вересня2018 року

м. Київ

справа № 643/5901/17
провадження № 51- 7332 ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року, уродженця м. Харкова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Дзержинського районного суду м. Харкова 12 травня 2015 року за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці, звільненого від відбування покарання ухвалою цього ж суду від 18 березня 2016 року умовно-достроково на строк 7 місяців 29 днів.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року ОСОБА_4 засуджено:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч.2 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, а на підставі положень ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Постановлено зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 19 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни. Клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» залишено без задоволення.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 15 березня 2017 року, близько о 17 годині, підійшов до автомобіля ВАЗ 2106, який було припарковано на стоянці біля супермаркету «Клас», по проспекту Героїв Сталінграду 136/8, в м. Харкові, належного ОСОБА_5 , з метою таємного викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, знявши руками пластмасову решітку повітрозбірника, відчинив капот вказаного автомобілю, і шляхом перегину проводу зняв автомобільну акумуляторну батарею ТМ «Klemа Better» 6 CT-60Ah, 12V, пусковий струм 600А (ЕN), резервна ємність 100 min, виробництва України, вартістю 1 тис. 217 грн. Після цього, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.
Крім того, ОСОБА_4 6 квітня 2017 року, приблизно о 13 годині, знаходячись на проїзній частині, що розташована навпроти буд. АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, за допомогою відкрутки проник під капот автомобіля ВАЗ 21013, потягнув за трос та відчинив замок капоту, від`єднав клеми від акумуляторної батареї, таким чином таємно заволодів акумуляторною батареєю ТМ «INCI AKU» Ah 60, що належала ОСОБА_7 , після чого перейшов на протилежну сторону дороги від місця вчинення кримінального правопорушення, де за будівлею магазину до нього підійшов раніше невідомий йому потерпілий, який пред`явив обвинуваченому вимогу повернути його акумуляторну батарею, після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, при цьому залишивши акумуляторну батарею на місці вчинення кримінального правопорушення. Зазначеними діями ОСОБА_4 , повторно, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 623 грн, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 25 квітня 2017 року, оскільки виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Крім того, ОСОБА_4 19 квітня 2017 року, приблизно о 19 годині, перебуваючи на автомобільній парковці ТРЦ «Французький Бульвар», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова 44-Б, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, із автомобіля ВАЗ 210700 20, за допомогою гайкового ключа та ножиць, піддівши трос під капотом відчинив його, від`єднав клеми від акумуляторної батареї, таємно заволодів акумуляторною батареєю ТМ «Westa» Аh 60, що належала ОСОБА_8 , після чого намагався втекти з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденою акумуляторною батареєю, таким чином вчинив всі дії, які вважав необхідними для реалізації свого умислу, однак не довів його до кінця з причин, що не залежали від його волі, через те, що при спробі зникнути з місця кримінального правопорушення його дії були помічені працівниками поліції, якими було затримано обвинуваченого. Зазначеними діями, ОСОБА_4 повторно вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 355 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити судові рішення у зв`язку з порушенням апеляційним судом кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, пом`якшити йому покарання, оскільки в матеріалах провадження наявні підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.75 КК. На обґрунтування своїх доводів обвинувачений зазначає про те, що:

- апеляційний суд в порушення статей 404, 420 КПК належним чином не мотивував ухвалу, не навів ґрунтовного аналізу доводів поданих апеляційних скарг засудженого і захисника, не співставив наявні у провадженні докази через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не зазначив мотивів, з яких доводи апеляційних скарг визнані необґрунтовані, оскільки у апеляціях ставилось питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання з вимогою пом`якшити обвинуваченому покарання із застосовуванням положень ст. 75 КК;
- відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції обмежився лише посиланнями на те, що обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а мотиви, з яких були вчинені ним кримінальні правопорушення, не можуть свідчити про можливість його виправлення без відбування покарання на підставі ст. 75 КК;
- судом першої інстанції судове провадження проводилось відповідно до вимог ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки він повністю визнав вину, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю правопорушення, і дав згоду на проведення судового розгляду у скороченому порядку, крім того, потерпілими цивільні позови не заявлялися, викрадене майно було повернуто потерпілим і в останніх претензій до нього не було, раніше вчинив злочини, які не є тяжкими, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря психіатра і нарколога не перебуває, на утриманні має непрацездатну мати похилого віку, яка є інвалідом ІІІ групи і він єдиний годувальник у родині, що також не було враховано судом апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації дій у касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 не оскаржуються.
Суд касаційної інстанції згідно з ч.1 ст.433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням вказаного, вищезазначені доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не співставив наявні у провадженні докази через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, з урахуванням положень статей 433, 438 КПК України, не є предметом перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував пом`якшуючі покарання обставини, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також врахував дані про його особу, що він на обліку в лікаря нарколога і психіатра не перебуває, на утриманні має непрацездатну мати, яка є інвалідом ІІІ групи.
Поряд з цим судом враховано:

- ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості;

- обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів.
- дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, задовільно характеризується за місцем проживання.
З урахуванням положень статей 50, 65 КК, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, судимість за які не знята і непогашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинив корисливе умисне кримінальне правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкцій статей інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, у виді реального позбавлення волі.
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_9 . Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції належним чином перевірено й спростовано доводи апеляційних скарг, які аналогічні доводам касаційної скарги.
Як вбачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, вчинення обвинуваченим злочинів середньої тяжкості, даних про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, має непрацездатну мати, яка є інвалідом ІІІ групи, а також з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин: щире каяття і сприяння розкриттю правопорушення, наявності обтяжуючої обставини рецидив злочинів, обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкцій статей,інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини та мотиви його вчинення, характер діянь, форму й ступінь вини обвинуваченого, а також те, що він, будучи раніше судимим, після звільнення з місць позбавлення волі, знов вчинив злочини, дійшов переконливого висновку про те, що обставини, на які посилається обвинувачений та його захисник, в тому числі щире його каяття, активне сприяння розкриттю злочину, мотиви, з яких ці правопорушення були вчинені, не є виключними та не можуть свідчити про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Крім того, судом апеляційної інстанції в ухвалі було зазначено про те, що в судовому засіданні не встановлено доказів про наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, оскільки дані свідоцтва про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містять запису, що ОСОБА_4 є батьком дитини і таких даних не містять матеріали провадження.
Враховуючи викладені в ухвалі висновки апеляційного суду, Суд вважає непереконливими доводи у скарзі про те, що апеляційний суд в порушення вимог статей 404, 420 КПК належним чином не мотивував ухвалу, не навів ґрунтовного аналізу доводів поданих апеляційних скарг засудженого і захисника.
Суд вважає необґрунтованими доводи скарги ОСОБА_4 , що при обранні міри покарання обвинуваченому судами не достатньо враховано зазначені ним обставини і в цілому не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного обвинуваченому покарання.
Крім того, посилання обвинуваченого на те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, не підтверджується наданими ним матеріалами касаційної скарги та копіями судових рішень, в яких зазначено, що за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно.
З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, ступеню тяжкості вчинених правопорушень, обставини і мотиви їх вчинення, характер діянь, кількість вчинених епізодів, даних про особу обвинуваченого, рецидив злочинів та доводів касаційної скарги ОСОБА_4 , Суд не вбачає підстав для призначення йому покарання більш м`якого із звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК та погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення йому покарання у межах санкції статей, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 3 квітня 2018 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_11 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3