Справа № 199/5187/18
УХВАЛА

19.09.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднані кримінальні провадження №0003362 від 25.12.2017 та № 0001347 від 10.07.2018 відносно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п. 13) ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про ступінь відповідальності за скоєні ним злочини, та, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, здійснювати тиск на свідків та потерпілих з метою зміни ними показів чи відмови від показів, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисного вбивства, до затримання офіційно працевлаштованим не був, тобто не має офіційно підтверджених джерел доходу, не має стійких соціальних зв`язків, що також вказує на можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження строку тримання під вартою.
Колегія суддів, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувальних актів відносно ОСОБА_5 , вважає клопотання прокурора обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відноситься до тяжких злочинів.
Відповідно до змісту обвинувального акту за п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знову обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, за що передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
У зв`язку з викладеним суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, де ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
А тому, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13) ч. 2 ст. 115 КК України, останній, перебуваючи під загрозою застосування такого покарання, може переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Враховуючи, що на цей час потерпілі та свідки по кримінальному провадженню ще не допитані, існує ризик здійснення обвинуваченим тиску на потерпілих та родичів загиблого з метою зміни ними показів чи відмови від показів.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 до затримання офіційно працевлаштованим не був, тобто не має офіційно підтверджених джерел доходу та не має стійких соціальних зв`язків, звільнившись з місця позбавлення волі після відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, знову обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, є всі підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може знову вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_5 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Досліджуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, колегія суддів, враховуючи репутацію обвинуваченого, його майновий стан, вважає, що альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 16.11.2018 включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику, а також направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_3