Постанова
Іменем України
26 червня 2018 року

м. Київ
справа № 461/6393/16-к

провадження № 51-2428 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004309, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 Кримінального кодексу України (далі КК) не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був змінений на заставу в розмірі 96460 гривень, скасовано. В решті вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, за обставин встановлених судом, 25 вересня 2016 року о 1 годині 30 хвилин, перебуваючи у Снопківському парку по вул. Стуса в м. Львові, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, завдав кілька ударів руками в голову потерпілій ОСОБА_7 та вирвав у неї з рук мобільний телефон IPhone 5s з чохлом та сім-карткою мобільного оператора Лайф, на рахунку якої були кошти, заволодівши таким чином її майном на загальну суму 8685 гривень. Утримуючи викрадене, намагався втекти з місця події, однак свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки відразу на місці був затриманий перехожими громадянами.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував ст. 65 КК при призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК, не врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, внаслідок чого засудженому було призначене м`яке покарання.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу підтримала, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються та не заперечуються.
Що стосується доводів прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з безпідставним, на його думку, звільненням засудженого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно приписів ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більшу п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справі справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пом`якшуючи призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК, апеляційний суд належним чином не врахував конкретні обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Одночасно, усупереч вимогам ст. 75 КК, рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням належним чином не мотивовано і не вказано, які дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
Ті дані про особу ОСОБА_6 , на які послався суд апеляційної інстанції, а також сімейний стан, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини дружини від першого шлюбу, були враховані судом при визначенні місцевим судом виду та міри покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК.
Застосовуючи ст. 75 КК та звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, апеляційний суд свого рішення не обґрунтував і не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, враховуючи обставини вчинення засудженим умисного злочину. Водночас, суд не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини його вчинення.
Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним призначення апеляційним судом ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК.
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3