ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/590/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/52/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.361-2 КК України
УХВАЛА
Іменем України

09 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційну скаргу заступника прокурора області на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2018р. відносно ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігова, громадянка України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, має сина 2012р.н., раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за ч.1 ст.361-2 КК України до 500(п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500(вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою несанкціонованого збуту інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах Державної фіскальної служби України, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, користуючись своїм персональним комп`ютером на Інтернет сайті http://forum.gorod.dp.ua розмістив оголошення про продаж бази ДФС України, прикріпивши до нього свою електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.12.2017р., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою несанкціонованого збуту інформації з обмеженим доступом, за грошову винагороду в сумі 1200грн. надіслав на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_3 файли «2017_ua_cronos» та «2017_ua_excel» в яких міститься інформація, щодо експортноімпортних операцій конкретного суб`єкта зовнішньо економічної діяльності, яка відповідно ст.11 Митного кодексу України відноситься до інформації з обмеженим доступом і згідно ч.2 ст.452 Митного кодексу України зазначена інформація може надаватись лише органам досудового розслідування у зв`язку із здійсненням ними кримінального провадження, тим самим здійснив несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі не оскаржуючи встановлені фактичні данні та кваліфікацією вважає, що призначене покарання є м`яким, а крім того судом не враховані вимоги ст.ст.96-1, 96-2 КК України. Тому він просить вирок суду скасувати і ухвалити новий яким призначити 700 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і застосувати до речових доказів спеціальну конфіскацію.
Обвинувачений у письмових запереченнях просить вирок суду залишити без змін. Посилається на те, що ноутбук належить не йому, а юридичній фірмі та представив на підтвердження цього видаткову накладну.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який вважав, що апеляція підлягає та обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду (т.1 а.с.39-41) вбачається, що фактичні обставини встановлені згідно ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права оскаржувати їх в апеляційному порядку.
Виходячи з встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції, за переконанням колегії суддів дав вірну кваліфікацію за ч.1 ст.361-2 КК України, оскількиОСОБА_7 умисно здійснив несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Як свідчать встановлені фактичні обставини (т.1 а.с.39) судом першої інстанції не встановлено який засіб був використаний ОСОБА_7 для вчинення інкримінованого йому злочину. Крім того, не вказано це й в пред`явленому обвинувальному акті (т.1 а.с.2-3), а тому у суду відсутні підстави вважати, що цим засобом був саме ноутбук Lenovo G580 s/n WB 11248613, як це стверджує апелянт.
Поряд з цим, згідно видаткової накладної №РН-0000008 від 14.01.2014р. вищевказаний ноутбук був придбаний ТОВ «Біомікс-Україна», директором якого є ОСОБА_7 , а тому відповідно до ст.100 КПК України суд першої інстанції вірно вирішив долю цього речового доказу.
Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває.
Щире каяття та наявність на утриманні малолітнього сина визнано судом обставинами, що пом`якшують покарання, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.
З урахуванням вищенаведеного, районний суд прийшов до правомірного висновку, за переконанням колегії суддів, що виправлення ОСОБА_7 можливе призначивши йому мінімальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.361-2 КК України.
Такий підхід при призначенні покарання, колегія суддів находить таким, що в повній мірі відповідає вимогам закону і тим критеріям, які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а розмір призначеного покарання не можна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України, а тому його слід визнати справедливим.
Звідси, на підставі вищевикладеного, оскільки апеляційні доводи не знайшли свого підтвердження, а колегією суддів не встановлені підстави для зміни чи скасування вироку суду то його слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2018р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді