Постанова
Іменем України
07 червня 2018 року

м. Київ
справа № 641/10520/14-к

провадження № 51-2984км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002198, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , в силу

ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК України строком на 3 роки; за ч. 4 ст. 296 КК України строком на 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 10 серпня 2014 року о 23:00, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля під`їзду № 8 на просп. Московському, будинку № 96А м. Харкова тобто у громадському місці, розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_7 та іншими особами, нецензурно висловлюючись, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, і почав погрожувати застосуванням вогнепальної зброї та фізичною розправою.
Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_6 зайшов у під`їзд зазначеного будинку і вийшов звідти з ножем в руці. Наблизившись до ОСОБА_7 , він ударив останнього ножем в область лівої щоки, чим завдав ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи в області лівого кута з колото-різаною раною в області кута нижньої щелепи з переходом на область лівої щоки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2017 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано. Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК України строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 296 КК України строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого через м`якість. При цьому вказує на те, що апеляційний суд, у свою чергу, хоча і скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і постановив свій вирок без застосування положень ст. 75 КК України, проте не повною мірою врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, дані про його особу і призначив останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 296 КК України, що, на думку прокурора, є явно несправедливим через м`якість.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора

не надходило.
У судовому засіданні прокурор виступив на підтримку касаційної скарги, засуджений заперечував проти задоволення скарги прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України у касаційній скарзі

не оспорюються.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що доводи прокурора про невідповідність вимогам кримінального закону призначеного ОСОБА_6 покарання через м`якість є необгрунтованими.

Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

При цьому таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим

та вмотивованим. Судом апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону було дотримано з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2016 року

ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 122 КК України строком на 3 роки; за ч. 4 ст. 296 КК України строком

на 5 років; за ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Не погоджуючись із вироком районного суду, прокурори подали апеляційні скарги, в яких із посиланням на невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого порушували питання про скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання й постановлення апеляційним судом свого вироку з призначенням засудженому остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Апеляційний суд, розглянувши провадження за апеляційними скаргами прокурорів, скасував вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання й ухвалив свій вирок без застосування положень ст. 75 КК України.
При цьому, постановляючи свій вирок, суд належним чином оцінив

і врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, зокрема, що ОСОБА_6 зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, що вчинив злочин не вперше, свою вину не визнав. Крім того, суд дав оцінки конкретним обставинам справи, тому що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, покарання призначене ОСОБА_6 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним

статтями 50, 65 КК України. Переконливих доводів про необхідність призначення засудженому більш суворого покарання у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Доводи касаційної скарги прокурора та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.
Що стосується доводів прокурорапро помилкове зазначення апеляційним судом кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 замість ч. 1 ст. 122 КК України, то, як вбачається з рішення суду першої інстанції, засуджений був визнаний судом винним та його дії було кваліфіковано саме за ч. 1 ст. 122 КК України. Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи свій вирок, навів кваліфікацію ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та погодився з кваліфікацією діянь ОСОБА_6 за вказаною статтею. Проте в описовій та резолютивній частинах вироку помилково зазначив, що судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України. Виправлення даної описки не відноситься до компетенції Верховного Суду, а віршується в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3