У Х В А Л А

17 серпня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000097 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ніжин Чернігівської області, є громадянином України, має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , вважається таким, що не має судимості відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України,

у злочині, передбаченому частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта від 10.08.2018 ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному виготовленні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів за наступних обставин: у червні 2018 року у невстановленому місці ОСОБА_4 із вільно доступних в обігу речовин та матеріалів самостійно незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб "опій".

21 червня 2018 року близько 15:00 години ОСОБА_4 маючи умисел, направлений на незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, перебуваючи поблизу будинку №5 по вул. Спортивній в смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, під час проведення працівниками поліції негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_6 за 200 грн 00 к. шприц із вмістом речовини бурого кольору, який є особливо небезпечним наркотичним засобом - опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,8282 г.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" на строк до 19 серпня 2018 року.

Під час підготовчого засідання прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивоване відсутністю підстав для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу.

На думку прокурора не зменшилися ризики, що існували на час застосування цього запобіжного заходу, а закінчити судове провадження в межах строку тримання під вартою до 19.08.2018 - неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання заперечував посилаючись на наявність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання та відсутність намірів ухилення від суду незважаючи на невизнання ним своєї винуватості за пред`явленим обвинуваченням. Крім того, йому необхідно допомагати матері, яка має погане здоров`я. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора мотивуючи наявністю у обвинуваченого малолітньої дитини, а також перебуванням на його утриманні дітей ОСОБА_7 , з якою він проживає без реєстрації шлюбу та має спільну дитину. Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, якого вважала достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 .

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно з частиною 1 статті 197 Кримінального процесуального кодексу України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до абзацу 1, 2 частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 22.06.2018 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" на строк до 19 серпня 2018 року.

Враховуючи, що до спливу зазначеного строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, належить вирішити питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим суддею враховано наявність ризиків вчинення нових злочинів а також переховування від суду.

Під час підготовчого засідання сторонами не надано будь-яких доказів того, що зменшилися ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, або змінилися обставини, передбачені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, які існували під час застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Наявність відомостей про те, що ОСОБА_4 , який обвинувачується у злочині суспільна небезпечність якого є високою, заперечує обґрунтованість обвинувачення, вказує на існування ризику протиправного впливу на свідків, які на даний час не допитані, в тому числі і на свідка, щодо якого вжито заходи безпеки.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, у поєднанні з з відомостями про те, що він мав судимість за злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, не має легальних джерел доходів, вказують на наявність ризиків переховування від суду, а також вчинення нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, відомості щодо наявності міцних соціальних зв`язків у місці проживання, в тому числі і перебування на утриманні малолітньої дитини, що було враховано під час застосування запобіжного заходу, не дають суду підстав для прийняття рішення щодо зміни запобіжного заходу.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно статей 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних та Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у пункті 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" від 10.02.2011, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в пункті 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".

За таких обставин належить відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, а клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314-317, 176-178, 183, 197, 199, 201, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, застосованого у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)" на строк до 15 жовтня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1