Єдиний унікальний номер 236/3584/17
Номер провадження 11-кп/775/456/2018

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року відносно ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Горлівка Донецької області, є громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима

вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06.03.2015 року за ч. 2 ст. 260 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 3 (трьох) місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 78 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням невідбутого покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, призначеного раніше за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06.03.2015 року по справі № 243/1601/15-к, із застосуванням принципу часткового складання покарань, визначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Стягнуто з обвинуваченої на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 1584,00 грн. Вирішено долю речових доказів.

Ухвалою цього ж суду від 16 січня 2018 року у вказаному вироку виправлено описки, а саме визначено, що у абзаці 24 мотивувальної частини необхідно вказати «на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України за сукупністю вироків… далі за текстом»; абзац другий резолютивної частини зазнав аналогічних виправлень.

Згідно вироку обвинувачена 02 листопада 2017 року, приблизно о 23:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у кімнаті будинку АДРЕСА_3 , де мешкав її знайомий ОСОБА_8 ; скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, умисно, протиправно, з корисливих мотивів таємно викрала електричний ліхтар вартістю 7,90 грн., гаманець вартістю 197,43 грн., в якому знаходились готівкові кошти 100,00 грн., мобільний телефон марки «Nokia Asha 501» (imei 1 НОМЕР_1 ; imei 2 НОМЕР_2 ) вартістю 390,00 грн. зі встановленими у ньому двома SIM картами оператора мобільного зв`язку «Vodafone» вартістю 90,00 грн., після чого покинула місце події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяла

На вказане рішення прокурор та обвинувачена потерпіла подали апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 16 січня 2018 року) скасувати та засудити обвинувачену за ч. 1 ст. 185 КК України до трьох місяців арешту. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 березня 2015 року, та остаточно визначити покарання у виді п`яти років 1 місяця позбавлення волі. Виключити з резолютивної частини вироку, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення. Зазначає, що суд при призначенні покарання безпідставно послався на вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки фактично застосував принцип складання покарань, передбачений ч. 1 ст. 70 КК України. Крім того, при складанні різних видів покарань не застосував вимоги ст. 72 КК України. Вказує, що обвинувачена перебувала під вартою в межах іншого кримінального провадження, а тому відсутні підстави для зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

- обвинувачена просить призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що суд безпідставно призначив їй за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та фактичні обставини справи ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст. 420 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції.

Так, вказана норма закону не передбачає ухвалення вироку, в зв`язку із скасуванням строку попереднього ув`язнення, який був зарахований судом в строк покарання, а тому вимоги прокурора в цій частині є безпідставними.

Як встановлено з матеріалів провадження, обвинуваченій в строк покарання дійсно був зарахований строк попереднього ув`язнення, відбутий нею в межах іншого кримінального провадження.

За результатами його розгляду вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06.03.2015 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 260 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки. При цьому питання щодо зарахування їй в строк покарання, строку попереднього ув`язнення вирішено не було.

Враховуючи, що при призначенні обвинуваченій покарання за оскаржуваним вироком приєднано невідбуту частину покарання за вищевказаним вироком, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення в строк призначеного цим вироком покарання за сукупністю вироків.

Відсутність застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України в даному випадку призведе до істотного порушення прав та свобод обвинуваченої, а тому доводи прокурора в цій частині не є слушними.

Що стосується вимог прокурора про скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 16 січня 2018 року, то вони також є безпідставними, оскільки вказана ухвала підлягає самостійному оскарженню в суді апеляційної інстанції. Прокурором не надано відомостей щодо оскарження цієї ухвали.

Таким чином, вказане рішення набрало законної сили, тому наведені в ній виправлення є чинними, незважаючи на те, що вимогами ст. 379 КПК України, внесення таких змін до вироку, не передбачено.

В резолютивній частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції дійсно не послався та в повному обсязі не зазначив положення ст. 71, 72, проте застосований ним принцип призначення покарання відповідає вимогам саме цих законів, оскільки був наведений в мотивувальній частині, яка містить відповідне обґрунтування прийнятого рішення.

Зокрема в цій частині зазначено про застосування, при призначенні покарання за сукупністю вироків, вимог ст. 72 КК України при складанні різних видів покарань, а саме переведення менш суворого покарання в більш суворий.

Допущені судом неточності при формулюванні резолютивної частини рішення не є істотними та жодним чином не вплинули на відповідність призначеного покарання вимогам кримінального закону, а отже не свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду та постановлення нового вироку, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині також не підлягає задоволенню.

При призначені покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тобто в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України.

Слід зазначити, що розмір остаточного покарання судом був визначений за сукупністю вироків, тобто не тільки на підставі санкції ч. 1 ст. 185 КК України, але і з урахуванням призначеного обвинуваченій покарання за попереднім вироком, яким вона була засуджена до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Тобто, доводи обвинуваченої про те, що призначене їй покарання перевищує максимальну межу покарання, встановлену санкцією ч. 1 ст. 185 КК України не є слушними.

Вчинення під час іспитового строку нового умисного злочину свідчить про небажання обвинуваченої стати на шлях виправлення, а тому лише покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства буде сприяти її перевихованню та попередить вчинення нею нових злочинів.

Таким чином, незважаючи на допущені судом першої інстанції порушення, підстави для скасування вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді