Постанова
Іменем України

16 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 307/2718/16-к
провадження № 51- 369 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Алеховщіна Лодейнопільського району Ленінградської області Російської Федерації, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винною та засуджено: за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.
Згідно з вироком, 21 серпня 2016 року о 18:30, ОСОБА_7 , знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_2 , під час сварки з потерпілою ОСОБА_8 , умисно завдала останній чотири удари дерев`яною палкою по голові, в ліву частину грудей, по лівому стегну та пальцю лівої кисті, чим заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Апеляційний суд Закарпатської області ухвалою від 11 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги аргументує тим, що обвинувальний акт не відповідав вимогам ст. 291 КПК у зв`язку з відсутністю вказівки в формулюванні пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК на умисну форму вини ОСОБА_7 , при цьому суд першої інстанції в своєму вироку встановив вину обвинуваченої у формі умислу, чим порушив вимоги ст. 337 КПК. Крім того, заперечує доведеність вини ОСОБА_7 , зважаючи на суперечності в показаннях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також недопустимість висновку експерта в якості доказу у кримінальному провадженні через його невідповідність вимогам статей 101, 102 КПК. Вважає, що апеляційний розгляд проведений з порушенням вимог ст. 404 КПК, а ухвала не відповідає ст. 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши всіх учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПКпередбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.
Свій висновок щодо доведеності винуватості засудженої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не зважаючи на невизнання засудженою своєї вини, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_8 з приводу обставин за яких ОСОБА_7 21 серпня 2016 року побила її дерев`яною палицею; показання свідка ОСОБА_10 , яка була очевидцем події і в судовому засіданні підтвердила, що саме ОСОБА_7 в день події побила потерпілу, а також показання свідка ОСОБА_9 , який бачив початок конфлікту між засудженою та потерпілою.
Ці показання потерпілої та свідків узгоджуються із даними, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому потерпілою зазначено очевидцем події ОСОБА_10 , а також даними висновку судово - медичного експерта від 20 вересня 2016 року № 803, згідно з якими в потерпілої ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що могли утворитися від ударів палкою, і які відповідають строку події 21 серпня 2016 року.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину і правильно кваліфікував дії останньої за ч. 2 ст. 125 КК.

Отже, підстав вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, немає.

Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_11 про те, що обвинувальний акт не відповідав вимогам КПК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , який було складено слідчим та затверджено прокурором 23 вересня 2016 року, містить відомості, передбачені пунктами 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК, у тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення ч. 2 ст. 125 КК та формулювання обвинувачення з вказівкою на вину обвинуваченої у формі умислу.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, та дослідивши обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції, розглянув справу в межах пред`явленого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК обвинувачення, тобто діяв відповідно до вимог статті 337 КПК.
Твердження в касаційній скарзі про недопустимість висновку експерта в якості доказу у кримінальному провадженні є неспроможними, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено наявність в потерпілої ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а як повідомила в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 , помилково зазначені в вступній частині висновку дані про іншого експерта при документальному оформленні висновку є технічною опискою, яка не впливає на викладені в ньому відомості, що були виявлені в ході проведення експертизи та які мають значення для кримінального провадження.

Аналогічні зазначеним у касаційній скарзі доводи, були ретельно перевірені апеляційним судом і на їх спростування в ухвалі наведено відповідні аргументи. При розгляді справи в апеляційному суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3