ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/2390/18
Провадження № 1-кс/201/2578/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю:

заявника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження №0000078 клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором ТОВ «Завод ЗБК», підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до суду про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний час.

В обґрунтування свого клопотання захисник вказав на те, що 09 лютого 2018 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження від 26.01.2017 року №0000078 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та застосував до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативним визначенням застави.

Також захисник вказав на те, що з 09.02.2018 року, за період перебування ОСОБА_6 під вартою, він дотримувався режиму як ізолятора тимчасового тримання №1 ГУНП в Дніпропетровській області так і установи виконання покарань Дніпровська установа виконання покарань №4, жодних випадків порушення режиму ОСОБА_6 не допускалось. При цьому, за період перебування ОСОБА_6 в умовах Державної установи Дніпровська установа виконання покарань №4 у нього суттєво погіршився стан здоров`я, що свідчить про вкрай негативний вплив запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на ОСОБА_6 .

Крім цього, за весь період досудового розслідування кримінального провадження і до сьогоднішнього дня, жоден свідок чи інший учасник кримінального провадження, не звертався до правоохоронних органів зі скаргами на чинення тиску ОСОБА_6 на них.

Також зазначив, що органом досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, спрямовані на тимчасовий доступ до документів, таким чином, відпав ризик знищення документів, який зазначений в ухвалі слідчого судді.

Крім цього в клопотанні захисника зазначено, що ОСОБА_6 обіймає посаду директора ТОВ «Завод ЗБК», штат співробітників якого становить близько 70-ти осіб. Завод має багаторічну історію та на сьогоднішній день є флагманом у виробництві залізобетону та виробів з нього на території Дніпропетровської області. ТОВ «Завод ЗБК» пропонує широкий спектр збірного залізобетону, поставки товарного бетону у будь-яких обсягах. Підприємство споряджено сучасним високотехнологічним обладнанням. Технологічні процеси повністю автоматизовані, що дозволяє досягти високої якості та швидкості виробництва продукції, що випускається. ТОВ «Завод ЗБК» було укладено багато контрактів, невиконання умов яких, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_6 під вартою має для товариства негативні наслідки у вигляді претензій контрагентів, висловлення намірів розірвати договірні відносини, оскільки основний обсяг ділових контактів товариства нерозривно пов`язаний із самим ОСОБА_6 та його особистою бездоганною діловою репутацією. Таким чином, перебування директора TOB «Завод ЗБК» ОСОБА_6 під вартою призводить до вкрай негативних наслідків для товариства, що у подальшому може призвести до повного зупинення виробництва, неможливості виконання зобов`язань за укладеними контрактами, неможливості виплати заробітної плати співробітникам та в подальшому скороченням робочих місць з вимушеним звільненням працівників.

Також в клопотанні зазначено, що відповідно до платіжного доручення № 6567 від 07.03.2018 року до бюджету відшкодовано шкоду у кримінальному провадженні № 0000078 від 26.01.2017 року в розмірі двісті тисяч гривень.

Враховуючи викладене, захисник просив слідчого суддю при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу врахувати обставини, які зазначені в його клопотанні та змінити підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні на задоволені клопотання наполягали, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший, а саме домашній арешт у нічний час.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання, суд, приходить до наступних правових висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 201 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому, суд враховує, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин рішення від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, (рішення від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»). При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Оцінюючі дослідженні матеріали, суд вважає, що їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованим ОСОБА_6 злочинів в обсязі, необхідному для вирішення питання про застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування кримінального провадження, завданням якого і є підтвердження підозри доказами, або спростування її.

Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, які враховувалися при вирішенні питання про проводження строку тримання під вартою, суд враховує, що обов`язок доведення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України покладено на прокурора (ч.ч. 2, 4 ст. 194 КПК України). При цьому, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення (Рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, №254-А, п. 33). З плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), 12 грудня 1991, Серії A № 225, § 44; рішення у справі Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), 27 червня 1968, Серії A № 8, § 10

Оцінюючи докази, надані сторонами кримінального провадження під час розгляду клопотання, а також оцінюючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, відомості про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, працює, характеризується позитивно, враховуючи час, проведений ОСОБА_6 під вартою, суд вважає, що передбачені п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики з плином часу зменшилися настільки, що перестали існувати. Сама по собі тяжкість покарання, яка може загрожувати ОСОБА_6 , у випадку визнання його винуватим, не може свідчити про існування цих ризиків, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), № 9190/03, 4 жовтня 2005 р., § 58; рішення Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), 12 грудня 1991, Серії A № 225 , § 40).

Що стосується раніше встановлених ризиків, передбачених п.п. 3-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, слідчим органом на даний час не проведено всіх запланованих слідчих дій, вказані ризики існують. Однак, хоча ці ризики на початковому етапі й виправдовували тримання ОСОБА_6 під вартою, за нормального перебігу подій та проведення досудового розслідування поступово, у міру того, як були проведені допити свідків у справі, призначені судові експертизи і розслідування просувалося, неминуче зменшилися. Наведе відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», заява № 28213/95, п. 110).

Вирішуючи питання щодо можливості запобігання ризикам, передбаченим п.п. 3-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд виходить з наступного. Статтею 5 §3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано право кожної особи, заарештованої або затриманої згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті на звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Згідно практики Європейського Суду з прав людини, існує презумпція звільнення затриманої особи, яка означає, що особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що «є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою (див. справи Wemhoff v. Germany, рішення від 27 червня 1968 р., Series A № 7, стор. 24-25, п. 12; Yagci and Sargin v. Turkey, рішення від 8 червня 1995 р., Series A № 319-A, п. 52). Для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним за змістом пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу повинно також бути необхідним у конкретних обставинах (див. Рішення від 14 жовтня 2010 по справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, п. 27). Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Обов`язок доведення тієї обставини, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, покладено на прокурора (ч. 1 ст. 183 КПК України), а невиконання прокурором цього обов`язку, тягне за собою обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу (ч. 3 ст. 176, ч. 2 ст. 194 КПК України) та надає суду право застосувати більш м`який запобіжний захід (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Оцінюючи докази, надані сторонами кримінального провадження під час розгляду клопотання, а також вищенаведені обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також, зважаючи на те, що під час розгляду клопотання встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 3-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ступінь значення яких на даний час зменшилася настільки, що не може виправдовувати подальше продовжуване тримання ОСОБА_6 під вартою.

На підставі викладеного, враховуючи те, що під час розгляду клопотання сторони захисту прокурор висловив думку щодо можливості задоволення даного клопотання та зміни підозрюваному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а також, враховуючи те, що підозрюваний має тісні соціальні зв`язки, останній раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, до затримання мав постійне місце проживання та роботи, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та психіатра, суд вважає за можливе клопотання захисника задовольнити та змінити щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, який здатен забезпечити нівелювання ризиків, встановлених судом під час розгляду судом клопотання сторони захисту.

Також, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 178, 181, 194, 201 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 08.04.2018 року, заборонивши ОСОБА_6 в період з 22.00 год. до 06.00 год. залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Встановити, що датою закінчення строку дії цієї ухвали є 08 квітня 2018 року.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1