АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Суддя-доповідача ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кримінальне провадження за № 0000081 від 08.03.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , поданої на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Берегомет Кіцманського району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 2-х малолітніх дітей, працюючого водієм, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з приведення вироку до виконання.
Вирішено судом питання щодо процесуальних витрат та речових доказів по справі.
Згідно вироку районного суду, 07.03.2018 року приблизно о 22 годині 36 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Audio A-6», н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби, рухався по вул. Галицький шлях в м. Чернівці, яка освітлювалась міським електроосвітленням зі сторони м. Чернівці в напрямок с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, з перевищенням допустимої швидкості в межах населеного пункту і,
Провадження №11-кп/794/381/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_10
наближаючись до будинку № 46 «Д» вказаної вулиці, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б),12.3 та 12.4, встановлених Правилами дорожнього руху України, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме, пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу, зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля, не вжив відповідних заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив наїзд на останню в межах своєї смуги.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 152 від 13.04.2018 року, було спричинено смерть, яка настала від травматичного шоку, який виник, як ускладнення політравми, багаточисельних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, перелому кісток основи та склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку, розвитком під оболонкових крововиливів, чисельних переломів ребер, розривів парієнтальної плеври, чисельних розривів паренхіми правої легені, розривів капсули та паренхіми печінки, перелому правої великогомілкової кістки, перелому правої малогомілкової кістки, перелому лівої стегнової кістки, перелому лонної кістки справа та зліва.
На вказаний вирок суду І інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок районного суду щодо нього змінити в частині тяжкості призначеного йому покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 69 КК України та ст. 75 КК України. Також просив пом`якшити йому додаткову міру покарання, зменшивши при цьому строк позбавлення права керувати транспортними засобами.
Апелянт вважає, що вирок районного суду підлягає зміні в частині призначення покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання, особі обвинуваченого.
При цьому апелянт, вказував на те, що хоча у вироку суду і є посилання на обставину, що пом`якшує покарання, а саме, на добровільне відшкодування збитків особі, яка визнана потерпілою, однак, вказана обставина не була врахована судом.
Крім цього, посилався і на те, що при призначенні йому покарання, судом не було враховано ступінь вини самої потерпілої, а саме те, що остання знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, перебігала проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу в темну пору доби. Також вказував і на те, що судом не було в достатній мірі враховано ту обставину, що в його діях відсутні обтяжуючі обставини, передбачені ст. 67 КК України.
Тому вважає, що судом при обранні міри покарання не було враховано усі вищеперелічені пом`якшуючі обставини.
Крім цього зазначав, що призначена судом додаткова міра покарання, а саме, керування транспортними засобами на строк три роки є надто суворою, оскільки судом не було враховано те, що він працює водієм і вказана робота є основним його заробітком для його сім`ї, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, по місцю роботи та проживання він характеризується позитивно.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючих в його інтересах адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 думку прокурора, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.
Районний суд, розглядаючи кримінальне провадження у відповідності до вимог ст. 349 КПК України, допитавши обвинуваченого та дослідивши документи, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій, про що не оспорюється й іншими учасниками судового провадження.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання, судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.
Зазначених вимог закону, районний суд при винесенні вироку дотримався не в повній мірі.
Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання за ч.2 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого, форму вини вчиненого діяння, позицію прокурора, потерпілої та дані, що характеризують особу обвинуваченого. Це, зокрема, позитивну характеристику щодо останнього, як за місцем роботи, так і проживання, його ставлення до скоєного, що на обліку в лікаря нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є особою молодого віку, одружений, має на утриманні дружину та двоє малолітніх дітей, що потерпіла ОСОБА_12 примирилася з обвинуваченим і претензій до нього немає, а також просила не позбавляти його волі.
Крім цього, районним судом також було вірно враховано і те, що ОСОБА_6 були порушені вимоги Правил дорожнього руху України, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наслідком якого є смерть потерпілої.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст.66 КК України вірно відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Крім цього, колегія суддів також враховує і те, що в крові потерпілої ОСОБА_11 було виявлено 2,62 % етилового спирту, що стосовно до живих осіб відповідає сильному сп`янінню (т.1, а.п. 76-80- висновок експерта № 152), ступінь вини самої потерпілої при вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що потерпіла ОСОБА_11 , будучи пішоходом, перетинала проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу в темну пору доби, що завдану шкоду потерпілій ОСОБА_12 . ОСОБА_6 відшкодовано повністю і останній шкодує про вчинене ним, а це в свою чергу свідчить про його ставлення до скоєнного.
Таким чином, усі вказані вище обставини у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення і дають підстави дійти до висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Тому, враховуючи усі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, які характеризують його як особу та інші обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення останнього без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків і застосування до нього вимог ст.ст. 75, 76 КК України.
Відповідно до ч.3 ст. 75 КК України встановлення у вироку іспитового строку є невід`ємною ознакою звільнення від відбування покарання з випробуванням. За своїм змістом іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за поведінкою засудженого, а сам він під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування.
Саме таке покарання, на погляд колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Що стосується посилань апелянта у поданій ним апеляційній скарзі на те, що призначена йому районним судом додаткова міра покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки є надто суворою, то колегія суддів вважає, що вони є слушними і такими, що заслуговують уваги.
Так, як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , вищевказане кримінальне правопорушення скоїв у тверезому стані.
Крім цього, із документів, долучених обвинуваченим до апеляційної скарги, вбачається, що останній працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 - водієм, де характеризується з позитивної сторони (т.2, а.п. 53-55).
Разом з цим, санкцією статті 286 ч.2 КК України, передбачено призначення додаткового покарання, як з позбавленням права керувати транспортними засобами, так я і без такого.
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_6 вищевказане кримінальне правопорушення вчинив у тверезому стані і з необережності, ступінь вини самої потерпілої при вчиненні останнім кримінального правопорушення, що свою винуватість у вчиненому останній визнав повністю, в чому щиро розкаявся, в даний час працює на посаді водія і вказана робота є основним заробітком для його сім`ї, колегія суддів вважає за можливе скоротити обвинуваченому строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до одного року.
За таких обставин, вирок районного суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання, а також в частині призначення йому додаткового покарання підлягає зміні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 10 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 визнаного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 286 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2-х (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок суду залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.
Cуддя-доповідач [підпис] ОСОБА_10
Судді [підпис] ОСОБА_2
[підпис] ОСОБА_3
Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду
Чернівецької області ______________________ ОСОБА_10

(підпис)

ОСОБА_14