АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/421/18 Справа № 208/4085/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001269 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 27 листопада 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, працюючого ТОВ «Адепт-Буд» газоелектрозварником, зареєстрованого та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного цим вироком з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до положень п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати у сумі 198,00 грн. на користь держави.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Повторно, 10.06.2017 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , який перебував біля буд.59 по пр. Свободи в м. Кам`янське, реалізовуючи раптово виниклий протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення майна, що належить раніше незнайомому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - гаманця, виготовленого зі шкірозамінника чорного кольору, в якому могло знаходитись майно, яке має майнову цінність, діючи повторно, умисно, відкрито, із корисливих мотивів, застосовував до ОСОБА_10 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом накиду на обличчя потерпілого футболки, відштовхування ОСОБА_10 від чого останній втратив рівновагу та впав. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись тим, що ОСОБА_10 не міг чинити опір протиправним діям, ОСОБА_7 рукою витяг з нагрудної кишені ОСОБА_10 належний останньому гаманець чорного кольору, вартістю 125,40 грн., в якому знаходились 6,00 грн., три банківські картки та посвідчення «Ветеран праці» серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 . Заволодівши викраденим майном ОСОБА_7 місце злочину залишив, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 131 грн. 40 коп.
Дії обвинуваченого були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров,я потерпілого.

Не погоджуючись з судовим рішенням, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 , разом з цим зазначив, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання. Зазначив, що судом першої інстанції недостатньо було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також характер суспільної небезпеки правопорушення. Також зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений неодноразово судимий за аналогічні злочини до реальної міри покарання, однак на шлях виправлення не став, що свідчить про те, що покарання призначене із застосуванням ст. 75 КК України не забезпечить виправлення засудженого.

При апеляційному розгляді прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила вирок суду скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 при апеляційному розгляді просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши суддю-доповідача та думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.

Перевіряючи доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.
Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких; його особу, визнання ним вини, те, що він характеризується позитивно, є раніше судимою особою, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2002 року, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, є працевлаштованою особою, має на утриманні батька пенсіонера. Врахована також обставина, що обтяжує покарання - вчинення злочину відносно особи похилого віку.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття обвинуваченого.
Отже, суд, дотримуючись вимог кримінального закону, враховуючи особу обвинуваченого, його заняття, майновий та сімейний стан, ставлення обвинуваченого до скоєного, щире каяття, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину без відбування покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості немає.
Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується, та з урахуванням вищенаведених обставин, відсутності з боку потерпілого претензій матеріального характера (розмір шкоди складає 131грн. 40 коп.) (а.п.55), вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Крім того, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинуваченим надані суду довідку про те, що він дійсно працевлаштований у ТОВ «Адепт-Буд» на посаді газоелектрозварника вахтовим методом з 09.01.2018р., за місцем роботи характеризується як порядна та чесна людина за любих обставин, висловлює свою думку переконано і спокійно, користується заслуженим авторитетом та повагою у співробітників. Згідно акту №124 голови квартального комітету від 04.04.2018р. ОСОБА_7 мешкає з цивільною дружиною - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 з травня 2017 року, має на утриманні батька-пенсіонера, який є інвалідом 3 групи та хворіє на ряд хронічних захворювань і, згідно медичних документів - виписок із медичних карт стаціонарного хворого №№1627//259, 9130/977 - проживає за одною адресою разом із ОСОБА_7 . Колегія суддів бере до уваги і відомості про особу ОСОБА_7 , що останній раніше судимий, втім є особою молодого віку.

Колегія суддів не може погодитися з невизнанням судом першої інстанції пом,якшуючої обставини, крім щирого каяття, - визнання обвнуваченим своєї вини в повному обсязі, оскільки розгляд кримінального провадження проводився у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, що само по собі вказує на визнання обвинуваченим вини у обсязі пред,явленого обвинувачення, і колегія суддів вважає можливим визнати її обставиною, що пом,якшує покарання.

Всі вищевказані обставини свідчать про те, що обвинувачений став на шлях виправлення та йому може бути призначене покарання із звільненням останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуваннямз іспитовим строком максимальної тривалості.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, оскільки обставини, на які посилається прокурор, були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку, достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без реального відбуванням ним покарання.

Що стосується посилання прокурора на неврахування як обставини, що характеризує особу обвинуваченого, наявності у нього в минулому судимостей, то колегія суддів таке твердження вважає необґрунтованим, як таке, що не відповідає дійсності,- судом 1 інстанціїї враховано при ухваленні вироку те, що обвинуваченоий є раніше судимою особою.

Апелянт не посилається на конкретні обставини, що не були враховані судом, обмежуючись загальними міркуваннями щодо неналежної оцінки відомостей про особу обвинуваченого, які колегія суддів, не погоджуючись з прокурором, вважає такими, що враховані судом першої інстанції достатньою мірою.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції. враховано

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4