Дата документу Справа № 317/4076/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 317/4076/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1146/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 25 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку, громадянина України, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого 12.10.2009 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до дванадцяти років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.02.2016 р. у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 22.04.2008 по 14.12.2009 р.р. включно із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року обставини:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 . Клопотання мотивоване тим, що засуджений вважає подальше виконання вироку до закінчення строку недоцільним.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого та його захисника, що засуджений він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення .

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений заохочень не має, мав п`ять стягнень, одне з яких до набрання вироком законної сили, інші чотири вже під час відбування покарання у виправній установі, які погашені у встановленому законом порядку. Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була позитивною та активною. Крім того, засуджений не вважає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнавав своєї провини на час розгляду кримінальної справи у суді, не визнає її і на теперішній час. Вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та прийнятою без урахування особи обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання та може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково, Зазначає, що заохочень не має, але і стягнення погашені. На виробництві колонії не працевлаштований, оскільки засудженому адміністрацією установи не було надано роботу. Те, що засуджений не має достатніх навичок для самообслуговування, свідчить про його нелегке життя, але як зазначено в; характеристики він намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. ОСОБА_7 підтримує стосунки з родичами шляхом листування, отримує від них посилки та передачі. Провину у скоєному злочині визнає. Вважає, що засуджений заслуговує шанс на умовно-дострокове звільнення, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що суд не взяв до уваги всі докази, які могли слугувати його умовно-достроковому звільненню. Вказує, що намагався дотримуватися норм и правил, передбачений ст. 107 КВК України. Зазначає про вік та стан його здоров`я. Вказує, що приймав участь в будівельно-ремонтних роботах. Вважає, що була порушена процедура судового розгляду. У зв`язку з чим просить ухвалу скасувати, визначити конкретні факти відбування покарання, відповідні оціночним та формально-юридичним підставам, передбачених ст.. 81 КК України, та прийняти рішення про виправлення за останні роки відбування покарання і доцільність майбутнього виконання покарання до закінченню терміну.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 12.10.2009 року за ч. 1 ст. 115 КК України до дванадцяти років позбавлення волі..
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засудженого ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)»характеризується наступним чином: На виробництві колонії не працевлаштований, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної, так і негативної спрямованості. З персоналом установи засуджений конфліктний, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Натомість, за наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, не займається самоосвітою, бібліотеку не відвідує. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.
Також, з матеріалів клопотання за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, яка становить 32577,00 грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

В силу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання рішення суду входить до обсягу прав особи на справедливий суд.

Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому судова колегія приймає до уваги вчинення особливо тяжкого злочину, за який засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в місцях позбавлення волі, що поряд із поведінкою останнього під час відбуття покарання за вищевказаним вироком, відсутністю заохочень та наявністю 5 стягнень, які мали місце у 2009-2017 роках і які хоча і погашені, але з урахуванням і інших відомостей щодо характеристики особистості останнього, засвідчують негативну поведінку засудженого протягом терміну відбуття покарання.
Наведені обставиниу своїй сукупності засвідчують те, що поведінка ОСОБА_7 не була стабільно позитивною та активною.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких апелянти просять задовольнити клопотання засудженого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційних скарг судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4