Справа № 348/1139/16-к
Провадження № 11-кп/779/237/2018
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000272 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2018 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що, згідно ст. 286 КПК України, якою керувався суд першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, ініціатором такого звільнення має виступати прокурор, в той час як в даному кримінальному провадженні, клопотання подав обвинувачений ОСОБА_8 , що, на думку апелянта, є неприпустимим. Також апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував його думку при прийнятті рішення. Наголошує на тому, що він не погоджувався із закриттям провадження по справі. Крім того зазначає, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не визнав.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та зарито провадження по справі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , за наступних обставин.

28.04.2016 року приблизно 19:20 год. біля приміщення магазину «Сім`я», що в м. Надвірна по вул. Д.Галицького, Івано-Франківської області біля між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком потерпілому в обличчя, в результаті чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна носової перегородки, яке згідно висновку судово-медичного експерта № 164/127-Д від 07.06.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, кримінальне правопорушення вчинив 28.04.2016 року, від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався. Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, закінчився, у зв`язку із чим задовольнив клопотання ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності внаслідок закінчення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися.

Зміст роздруківок з відповідного сайту у мережі Інтернет (номер штрихкодового ідентифікатора 150 та номер штрихкодового ідентифікатора 169) дає підстави для висновку про те, що вони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Так, потерпілий ОСОБА_7 отримав поштове відправлення, а саме повідомлення про розгляд кримінального провадження 02.08.2018 року, особисто 21.07.2018 року, а поштове відправлення представнику потерпілого ОСОБА_11 врученого члену сім`ї 23.07.2018 року.

Заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, з метою реалізації права на доступ до суду та розгляд апеляційної скарги впродовж розумного строку, суд апеляційної інстанції, з урахуванням думки інших учасників, вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та захисник просили вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

- прокурор просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілого належить залишити без задоволення, ухвалу місцевого суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, одним із доводів є те, що апелянт вважає, що виключно прерогативою прокурора є направлення до суду клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, в той час як у вказаному кримінальному провадженню, таке клопотання було подано обвинуваченим ОСОБА_8 .

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними доводи апелянта, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Конституцією України проголошується, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Для кримінального процесуального законодавства це означає, що воно має бути зорієнтоване на забезпечення можливостей здійснення учасниками судового провадження процесуальних прав і додержання законності під час його відправлення.

Послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінального процесуального законодавства України є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, передбачений у розділі 2 глави 24 КПК України.

Так, ст. 285 КПК України наголошує, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтями 286, 287 та 288 КПК питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності вирішується судом.

З системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що ініціаторами звільнення особи від кримінальної відповідальності можуть бути, як прокурор - на стадії досудового розслідування (ч. 2, 3 ст. 286 КПК України), так й сторона кримінального провадження - на стадії судового провадження (ч. 4 ст. 286 КПК України).

В той же час, відповідно до визначення основних термінів Кодексу, передбачених ст. 3 КПК України, поняття сторона кримінального провадження, згідно п. 19, трактується таким чином: «сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники;

З наведеного вбачається, що сторона кримінального провадження діючим законодавством визначається з двох боків, а саме: 1) з боку обвинувачення де виступає слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; 2) з боку захисту де виступає підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Таким чином, ОСОБА_8 як обвинувачений є стороною кримінального провадження, згідно з приписами п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України.

В той же час, ч. 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Оскільки з матеріалів провадження вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 надійшло до суду з обвинувальним актом про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.п. 2), то обвинувачений ОСОБА_8 , як сторона кримінального провадження, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, має право під час судового розгляду вказаного провадження на звернення з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності.

Щодо доводів апелянта в частині того, що суд першої інстанції не врахував його думку під час прийняття рішення, то вони також є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки з оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції з`ясував думку як прокурора, так й потерпілого ОСОБА_7 та його представника з приводу заявленого ОСОБА_8 клопотання про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності (а.п. 194 зворіт).

В той же час, кримінальний процесуальний закон не передбачає наявність згоди потерпілого як обов`язкової умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд приймає до уваги лише тяжкість вчиненого злочину, строк його вчинення та відсутність підстав для зупинення чи перерви перебігу давності.

Крім того, законодавець чітко встановив, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду і не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого. Строк давності це певний проміжок часу з моменту вчинення особою злочину і до моменту набрання чинності обвинувального вироку суду.

Дотримання вказаних у законі термінів виступає умовою притягнення особи до кримінальної відповідальності, тобто у разі закінчення строку давності до моменту набрання чинності обвинувального вироку суду особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Сплив строків давності є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів провадження, подія за участю ОСОБА_8 відбулась 28.04.2016 року, останній обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд встановив правильність кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 1 ст. 125 КК України

Відповідно до ст. 12 КК України інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, оскільки санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді: 1) штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) громадських робіт на строк до двохсот годин; 3) виправних роботі на строк до одного року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яким передбачене покарання у виді менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

На час прийняття судом першої інстанції остаточного рішення по справі, а саме - 29.05.2018 року, минуло два роки з дня вчинення ОСОБА_8 злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 44 КК України, вирішення питання про закриття справи у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності покладено виключно на суди. Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності вирішується під час судового розгляду з дотриманням порядку, встановленого КПК України.

Відповідно до положень ст. 284 КПК України, якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, кримінальне провадження закривається судом зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Оскільки ОСОБА_8 не заперечував проти закриття кримінального провадження (а.п. 186), суд першої інстанції правомірно, за наявності передбачених законом кримінально-правових підстав, виніс ухвалу про закриття кримінального провадження.

Стосовно посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не визнав, як на підставу незаконності судового рішення, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність

Правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_8 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності, та подав клопотання про закриття кримінального провадження (а.п. 186), тому посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не визнав, як на підставу незаконності судового рішення, є безпідставним.

Колегія суддів доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, оскільки суд діяв межах закону та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрив провадження по справі.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника належить відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 128, 129, 368, 374, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2018 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3