В И Р О К
Іменем України

18.10.2018 року м.Мостиська
єун 448/189/18
провадження №1-кп/448/61/18
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження за №0000667, внесені до ЄРДР 19.10.2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мостиська Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

учасники справи:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
його законний представник ОСОБА_5 ,
захисник-адвокат ОСОБА_6 ,
потерпіла ОСОБА_7 ,
законний представник потерпілої ОСОБА_8 ,
представник служби у справах дітей Мостиської РДА ОСОБА_9 ,
представник ювенальної превенції ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 19.10.2017 року о 13:30 год., в м.Мостиська, вул.Шевченка, 2 Львівської області, на території Мостиської ЗОШ І-ІІІ ступенів таємно, шляхом вільного доступу, з задньої кишені штанів ОСОБА_7 викрав її мобільний телефон марки «SONY XPERIA M2», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 1060,50 грн., в котрому знаходився стартовий пакет мобільного оператора «Київстар» з сім картою за номером: НОМЕР_2 , вартістю 25 грн., картка флеш-пам`яті об`ємом 16 ГБ вартістю 153,30 грн., силіконовий чохол вартістю 99 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1337,80 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, цілковито підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті і проголошені прокурором. Пояснив, що дійсно, 19.10.2017 року перебуваючи у Мостиській ЗОШ І-ІІІ ступенів, де в такій навчається, на перерві, з прямим умислом з корисливих мотивів, таємно, оскільки ніхто не бачив, здійснив крадіжку телефона у ОСОБА_7 , із задньої кишені штанів такої, після чого з місця вчинення правопорушення зник та розпорядився викраденим на свій розсуд. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд не застосовувати до нього суворої міри покарання.

Допитаний у судовому засіданні законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 пояснив, що про вчинення злочину сином не знав, дізнався про такий від співробітників поліції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому розгляд провадження провадиться відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Враховуючи показання обвинуваченого, які були надані ним безпосередньо у судовому засіданні в присутності його законного представника та адвоката, для встановлення дійсних обставин справи, а також оцінюючи зібрані докази, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.

Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. При цьому строк нагляду, передбачений п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, не менш одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Окрім цього, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Із досудової доповіді органу пробації слідує, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 не становить небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_3 є можливим без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Неповнолітньому обвинуваченому необхідна стабільна, сильна підтримка сім`ї, позитивне оточення, наявність життєвих цілей.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання суд бере до відома досудову доповідь органу пробації, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, навчається, думку прокурора, котра вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, думки інших учасників судового провадження про можливість перевиховання неповнолітнього та приходить до висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, відповідно до ч.1 ст.105 КК України.

При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується у сім`ї з двома батьками.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_3 примусовий захід виховного характеру, передбачений п.3 ч.2 ст.105 КК України, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків.

Строк передачі неповнолітнього під нагляд батьків, передбачені п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого, у разі відсутності коштів у такого то їх слід стягнути солідарно з батьків.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України.

На підставі ст.105 КК України, звільнити ОСОБА_3 від покарання (без визначення йому виду і розміру такого), із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканців АДРЕСА_1 , на строк до досягнення ним повноліття.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «SONY XPERIA M2», ІМЕІ: НОМЕР_1 , батарея до вказаного телефону, сім картка та карта флеш пам`яті об`ємом 16 ГБ, котрі знаходяться на відповідному зберіганні у камері зберігання речових доказів Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернути його законному володільцю, тобто ОСОБА_7 .
Стягнути обвинуваченого ОСОБА_3 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи від 19.01.2018 року за №9/721 в сумі 1144 (однієї тисячі сто сорок чотири) гривні, у випадку відсутності коштів у обвинуваченого, такі будуть підлягати стягненню солідарно з його батьків, тобто з ОСОБА_5 і ОСОБА_11 .

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили: «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1