Дата документу Справа № 321/113/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/486/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/113/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.539 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимівідеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, якою

задоволено подання Михайлівського районного відділу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року за ч.1 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільненого від призначеного покарання з випробуванням на строк два роки. Направлено ОСОБА_8 до місць позбавлення волі для відбування призначеного вироком суду покарання строком на два роки.

Згідно зі змістом ухвали, до суду надійшло подання Михайлівського районного відділу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, в якому начальник відділу просив скасувати звільнення від відбуття покарання з випробуванням та направити до місць позбавлення волі ОСОБА_8 у зв`язку з порушенням ним порядку відбування покарання та не виконанням обов`язків, покладених на нього вироком суду.
Задовольняючи подання суд першої інстанції зазначив, що викладені в поданні обставини свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 покладені на нього судом обов`язки не виконує, грубо та навмисно порушує умови та порядок відбування покарання з випробуванням, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі, засуджений ОСОБА_8 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції засуджений вважає її такою, що підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що він неодноразово з`являвся до органу пробації у встановленні судом строки. Стосовно своєї неявки до органу пробації, засуджений зазначає, що він з дозволу інспектора КВІ поїхав працювати до м. Черкас, постійно інформував про місце свого знаходження. Відносно неявки через хворобу, апелянт вказує, що на його прохання про долучення підтверджуючих документів про хворобу, інспектор повідомила, що це не потрібно. На думку засудженого, в матеріалах справи відсутні прямі, достатні та належні докази, які б давали суду впевненість у неможливості виправлення засудженого без реального відбуття покарання. Вважає, що його поведінка свідчить про те, що він зрозумів протиправність своєї поведінки, недопустимість злочинної діяльності, а також бажання виправитись. Просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання про скасування іспитового строку та направлення його для відбування призначеного покарання.

Засуджений в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду провадження був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги; прокурора, який вважав, що ухвала є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами провадження ОСОБА_8 був засуджений вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, за ч.1 ст.185 КК України, до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його було звільнено від призначеного покарання з випробуванням на строк 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підставі вказаного вироку Михайлівського районного відділу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України стосовно ОСОБА_8 заведено особову справу №60/2017. Засуджений ОСОБА_8 був ознайомлений з порядком та умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, обов`язками, покладеними на нього судом, попереджений про правові наслідки ухилення від виконання обов`язків, систематичного порушення громадського порядку та скоєння нових злочинів. З матеріалів справи випливало, що ОСОБА_8 26 разів без поважних причин не з`явився на реєстрацію. Засуджений самостійно на власний розсуд, без попередження органу пробації виїжджав за межі Запорізької області на тривалий час, змінював місце проживання.

Доводи засудженого про отримання дозволу від інспектора органу пробації на виїзд до м. Черкас з метою працевлаштування матеріалами особової справи не підтверджуються, натомість з матеріалів справи випливає, що кожного разу після пропуску реєстрації засудженому виносились попередження, а також про недоведеність його небажання вставати на шлях виправлення є необґрунтованими.

Згідно пояснень засудженого причини неявки він обґрунтовував різними обставинами, які на переконання колегії суддів були надуманим і необґрунтованими, у тому числі і небажання з`являтися у визначені для реєстрації дні.

Той факт, що після направлення подання органу пробації в суд засуджений з`явився на реєстрацію правильність висновків суду в жодному разі не спростовують.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Відповідно до ч.2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Як зазначено в ч.3 ст.166 КВК України, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Згідно ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Суд першої інстанції додержався цих вимог закону і мотивовано задовольнив подання, відтак підстав для скасування прийнятого судом рішення не має.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4