Справа № 484/3669/16-к
Провадження: № 1-кп/484/37/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2018р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3
секретар судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002702, по обвинуваченню
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Стаханов Луганської області, громадянки України, не заміжньої, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має освіту 5 класів, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_10
ВСТАНОВИВ:
10.08.2016р. ОСОБА_5 , вступивши в злочинну змову з особою матеріали відносно якої виділені в інше провадження, (далі особа-2) вирішила вчинити корисливий злочин та незаконно заволодіти чужим майном. З цією метою ОСОБА_5 , приблизно о 9:10 год., виконуючі вимоги особи-2, викликала автомобіль таксі бази «1506» за місцем проживання особи-2 за адресою: АДРЕСА_2 . Коли до домоволодіння під`їхав автомобіль «таксі» марки ВАЗ-2110, д/н НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_9 , особа-2 перед тим як сісти до автомобіля наказав ОСОБА_5 взяти з собою молоток, після чого вони сіли до вищезазначеного автомобіля. Діючи за попередньою змовою, виконуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужим майном транспортним засобом ВАЗ-2110 д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_5 разом з особою-2, вказали ОСОБА_9 їхати в напрямку с. Чаусове Первомайського району Миколаївської області по польовим дорогам (відрізок автодороги 61 км+ 800 м «Ульянівка-Миколаїв» перед в`їздом в м.Первомайськ).

В ході руху по вказаному напрямку, ОСОБА_5 за вказівкою особи-2 нанесла ОСОБА_9 три удари молотком в область голови, після чого особа-2 наніс потерпілому ОСОБА_9 ще один удар кулаком в завушну область голови.

Таким чином ОСОБА_5 та особа-2 спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді забійних ран та крововиливу волосяної частини голови. Дані тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №526 від 11.08.2016 могли утворитися в строк та за обставин, вказаних в постанові, від дії тупого твердого предмету (молоток, кулак та т.п.) не менше чотирьох ударів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після нанесених ударів ОСОБА_9 вибіг з автомобіля, а особа-2 пересів за кермо та за попередньою змовою з ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем ВАЗ-2110 з д/н НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта №09/2-96 від 23.08.2016 станом на 10.08.2016 складає 69491 грн., проте не впоравшись з керуванням здійснили з`їзд в кювет, чим спричинили дорожньо-транспортну пригоду, завдавши тим самим ОСОБА_9 матеріальний збиток.

В подальшому ОСОБА_5 разом із особою-2 були затримані громадянином ОСОБА_11 .

ОСОБА_5 своє вини не визнала та неодноразово змінювала свої пояснення. Під час судового засідання 04.06.2018р. вона пояснила, що 10.08.2016р. вона разом із особою-2, з яким вони на той час проживали однією сім`єю, знаходились за місцем проживання останнього. Особа-2 вживав спиртні напої та пізніше сказав їй, щоб вона викликала "таксі", оскільки вони поїдуть до його брата. Він на неї кричав та погрожував їй. Таксі він викликав сам. Автомобіль "таксі" під`їхав не до їхнього будинку, а до сусіднього. Вона була у літньому сарафані. З собою вона нічого не брала. Також вона не бачила, чи брав особа-2 з собою будь-які предмети. Особа-2 сів до автомобіля поряд з водієм, а її посадив на заднє сидіння. Вона сіла посередині. Особа-2 сказав водію їхати у бік с.Чаусове польовими дорогами. Дорогою він почав ромською мовою на неї кричати, оскільки приревнував її до водія. В цей час вона здвинулась та сіла за водієм. Був випадок, коли особа-2 потягнувся до ключа у замку запалення. Автомобіль також зупинявся та особа-2 виходив палити. Вона, не виходячи з автомобіля, відкрила двері та також палила. Бачила, як особа-2 пізніше під час руху автомобіля замахнувся на водія кулаком, в цей час потерпілий вибіг з автомобіля. Тілесних ушкоджень або крові на потерпілому вона не бачила. Чому він вибіг, вона не знає. Особа-2 пересів за кермо автомобіля та поїхав, але не впорався з керуванням та автомобіль потрапив у кювет. Весь час вона сиділа на задньому сидінні. Особа-2 за руку витягнув її з автомобіля та потягнув спочатку у посадку, а потім на дорогу та вони пішли у бік пологового будинку, оскільки вона себе погано почувала. Біля них зупинився автомобіль, за кремом якого сидів ОСОБА_11 , який запропонував підвезти їх. Чи розмовляла вона з ОСОБА_11 , вона не пам`ятає. Чому вони не погодились на пропозицію ОСОБА_11 вона також не пам`ятає. Потім ОСОБА_11 вийшов з автомобіля та схопив її та особу-2 за руки. Особа-2 викинув з кишені телефон, тому ОСОБА_11 відпустив її руку, підняв телефон. В цей час особа-2 вивернувся та став тікати, ОСОБА_11 побіг за ним, а вона залишилась стояти біля його автомобіля. Пізніше приїхали працівники поліції.

Дорогою з потерпілим в автомобілі вона не розмовляла. Що саме відбувалась між особою-2 та потерпілим в автомобілі вона не звертала уваги, оскільки себе погано почувала, так як перебувала на восьмому місяці вагітності. Удари потерпілому вона не наносила. Жодних родичів в Первомайському районі вона не має.

Однак суд критично відноситься до пояснень обвинуваченої, оскільки вони повністю спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та розцінює як спробу уникнути покарання.

Так потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 10.08.2016р. приблизно о 19:10год. він, як водій «таксі», взяв замовлення за адресою: вул.. Талаліхіна, 2 в м.Первомайську. До будинку він не доїхав приблизно 50м. В цей час він побачив, що до машини йдуть ОСОБА_5 та особа-2. Останній обійшов машину з боку пасажирського сидіння ззаду, посадив ОСОБА_5 на заднє пасажирське сидіння за водієм, а сам повернувся та сів на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_5 перебувала у стані вагітності, була одягнута у довгий сарафан, під яким могла ховати молоток. В їхніх руках він нічого не бачив. Обвинувачена сказала везти їх до с. Чаусове, потім те саме сказав й особа-2. Дорогою останній розпитував його за автомобіль та питав, чи не бажає він його продати. Не доїжджаючи до повороту на село Чаусове ОСОБА_5 сказала, щоб він повертав на ґрунтову дорогу біля смітника. Він сказав, що цієї дороги він не знає, та поїхав далі. Коли повернув автомобіль на дорогу до с.Чаусове та почалась ґрунтова дорога, ОСОБА_5 сказала, що на полі її брат збирає кукурудзу, отже необхідно його забрати з мішками. На прохання обвинуваченої він їхав повільно. Особа-2 поводив себе агресивно, палив в салоні автомобіля, хоча він цього не дозволяв, нервував. Потім він раптово повернув ключ у замку запалювання. Автомобіль встав. Він обурився, та сказав, що далі він їх не повезе. ОСОБА_5 стала його вмовляти, що вона вагітна, тому просила не покидати їх на дорозі. Він її пожалів та вони поїхали далі. Приблизно через 15-20 хвилин його попросили зупинити автомобіль покурити. Особа-2 вийшов з машини курити. ОСОБА_5 курила відкривши дверці автомобіля, але з машини не виходила. Після цього вони поїхали далі. З того часу, як автомобіль звернув з траси, особа-2 та ОСОБА_5 розмовляли своєю мовою, тому він їх не розумів. Розмова відбувалась на підвищених тонах.

Через 5-10 хвилин, коли до траси залишалось близько 700м-800м (трасу вже було видно), він, раптово відчув декілька різких ударів твердим предметом по голові зверху. У нього проблеми зі спиною, отже він сидів таким чином, що його голова знаходилась нижче за підголівник сидіння. Тому удари прийшлись на верхню частину голови. Він запитав «Що таке?». В цей час особа-2 наніс йому удар кулаком у праве вухо. Він зупинив автомобіль, повернув голову та побачив, як ОСОБА_5 замахується правою рукою, в якій був молоток. Рука знаходилась між передніми сидіннями. Особа-2 в цей час сказав: «Добивай його». Злякавшись за своє життя, він відкрив дверці, вибіг з машини, побіг до лісосмуги та заховався у полі чи з кукурудзою, чи з соняшником, точно він не пам`ятає. Ключі залишились у замку запалювання. Вискочивши з машини він бачив, як особа-2 вийшов з автомобіля та почав обходити автомобіль. Також ця особа в його бік викрикнула, щоб він тікав, поки його не добили. Він чув звук мотора машини, вона то заводилась, то глухнула. Пізніше машина поїхала. Хто знаходився за кермом автомобіля, він не бачив. Коли він вийшов та трасу, його автомобіль був у кюветі, стояла машина «швидкої допомоги», мікроавтобус з людьми. Оскільки його мобільний телефон залишився у автомобілі, він попросив зателефонувати у поліцію та оператору таксі. Пізніше він побачив ОСОБА_11 , який вів особу-2. Він підтвердив, що це саме та особа, яка разом із обвинуваченою заволоділа його автомобілем.

Після цього його забрала «швидка». У лікарні на рани на голові наклали шви. Наступного дня він був у експерта, який оглянув рани, при цьому накладені шви він не знімав.

Молоток у салоні свого автомобіля він не зберігав, тому молоток, яким замахувалась на нього обвинувачена, вона могла принести лише з собою. Коли автомобіль стояв у кюветі, біля автомобіля він бачив молоток, та впізнав у ньому молоток, яким ОСОБА_5 замахувалась на нього. Молоток, який належить йому, він зберігав у багажнику автомобіля, та він зовні зовсім інший.

Цивільний позов про стягнення з обвинуваченої завданої майнової шкоди в сумі 15102грн. та моральної шкоди в сумі 30000грн. підтримав в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він є приватним підприємцем та утримує базу «таксі». У 2016р., точної дати він не пам`ятає, він знаходився біля диспетчерської. Вийшла диспетчер, яка у нього працює, та сказала, що у ОСОБА_9 мабуть проблеми та що його викликали за адресою: АДРЕСА_2 , GPS-система показує, що його автомобіль знаходиться в районі звалища, телефон не відповідає. Він сказав їй телефонувати у поліцію, а сам сів за кермо автомобіля та поїхав у бік звалища. Не доїжджаючи на дорозі він побачив хлопця та обвинувачену ромської національності. Він подумав, що вказані особи можуть бути причетні до того, що сталось з ОСОБА_9 , оскільки знає, що за вказаною вище адресою проживають особи ромської національності, крім того, хлопець та обвинувачена поводили себе підозріло, озирались. Він зупинив автомобіль та запропонував підвезти їх. Обвинувачена стала відмовляться, а хлопець погодився. Потім вони відбігли від машини на інший бік дороги. Він розвернув автомобіль та наздогнав їх. Вискочивши з автомобіля, він схопив одною рукою хлопця, а іншою обвинувачену. В цей час помітив, як хлопець завів руку за спину та викинув мобільний телефон. Відпустивши хлопця, він підняв телефон та поклав його до себе у кишеню. ОСОБА_5 викрутилась з його руки свою руку та побігла у поле, засаджене чи кукурудзою, чи соняшником. Хлопець також вирвався та став тікати. Він став наздоганяти останнього. Коли хлопець впав, він його скрутив та повів до своєї машини. Хлопець просив не чіпати обвинувачену, вказавши, що він все організував, змусив обвинувачену взяти молоток та бити потерпілого, вона не хотіла його вбивати. Автомобіль ОСОБА_9 він побачив у кюветі. На тому місці були поліція та машина «швидкої допомоги», в якій знаходився ОСОБА_9 .. Його обличчя було у крові. ОСОБА_5 не казала йому, що погано себе почуває. Коли вона стала тікати, не було видно, що вона себе почуває недобре. Коли він підійшов до автомобіля потерпілого, він описав ОСОБА_5 та через деякий час хтось привів її. Мобільний телефон, який викинув хлопець він віддав працівникам поліції. Огляд місця проводили в його присутності. Під час вказаного огляду знайшли молоток. Де він до цього знаходився, він не бачив.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він їхав на автомобілі дп дорозі з боку смт.Голованівськ до м.Первомайськ та побачив автомобіль на узбіччі, чоловіка, на голові якого була кров. Стояв автобус з людьми. Чи була кров на обличчі потерпілого, він не пам`ятає, але ззаду голови точно була кров. Він дістав з автомобіля аптечку, щоб могли надати першу допомогу потерпілому.

Пояснення потерпілого та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.08.2016р., схеми огляду та таблиці зображень до нього (а.к.п. 149-162, 139, 140-143 т.1) оглянута ділянка дороги «Ульянівка-Миколаїв» в 61км+800м в місці примикання дороги у бік району «Богопіль» м. Первомайська, де у кюветі виявлений автомобіль ВАЗ 2110, НОМЕР_2 , заднє праве колесо якого знаходиться на узбіччі. Клеми з акумулятора зняті, капот відкритий, передні праві двері відчинені, на внутрішній поверхні правого крила розлив рідини, аналогічний розлив рідини на ґрунті під правим переднім крилом. Пошкодження передньої лівої блок-фари, розбита ліва протитуманна фара, пошкоджений передній бампер, деформовано ліве переднє крило. На лобовому склі тріщина. Знак на магніті «тахі 1506» зрушений з місця на даху та знаходився під кутом. Пошкодження на задньому лівому стоп-сигналі. З поверхні лівих передніх та лівих задніх дверей вилучені сліди пальців рук та двох долоней, які поміщені до таблиці №1. З поверхні правих задніх дверей автомобіля виявлені сліди пальців рук та долонь, які поміщені до таблиці №2. Виявлений та вилучений молоток з дерев`яною ручкою в кюветі поряд з капотом автомобіля на відстані 1,2м.

Згідно висновку експерта від 16.09.2016р. №420 (а.к.п. 179-194 т.1), один слід папілярного узору руки з розмірами 11х15мм у таблиці №2 залишений середнім пальцем лівої руки ОСОБА_5 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.09.2016р. та таблиці зображень до нього (а.к.п. 99-100 т.2, а.к.п. 168-175 т.1) потерпілий показав та розповів про обставини, за яких 10.08.2016р. обвинувачена та особа-2 заволоділа належним йому автомобілем, показав, як саме обвинувачена наносила йому удари. Дані протоколу повністю збігаються із поясненнями потерпілого, які він надав суду, отже зазначений протокол є належним доказом у справі.

10.08.2016р. у кримінальному провадженні слідчим винесена постанова про призначення судово-медичної експертизи з приводу того, що 10.08.2016р. близько 20:00год ОСОБА_9 нанесені удари молотком в область голови та кулаками в область голови та обличчя, в результаті чого спричинені тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №526 від 11.08.2016р. (а.к.п. 148 т.1) під час огляду потерпілого виявлені у правій скронево-тім`яної області два тампони під хірургічними швами просочені кров`ю, аналогічний тампон під швом у потиличній області трохи вище потиличного бугра; у завушній області справа багряний синець 1,5 см у діаметрі, набряклість м`яких тканей. Була надана амбулаторна картка потерпілого. На підставі даних судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 виявлені забійні рани та крововиливи волосистої частини голови. Вказані тілесні ушкодження могли з`явитись у строк за обставин, вказаних у постанові, від дії тупого(их), твердого (их) предмета (ів) (молоток, кулак и т.п.), не менше ніж від 4 ударів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний на судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснив, що висновок склав на підставі медичних документів та амбулаторної картки хворого. Він оглядав потерпілого, на голові, в районі ран, були хірургічна шви, накриті тампонами. У завушній області був синець. Шви він не знімав та самі рани не оглядав, рани в документації не описувались, однак оскільки порушена цілісність шкіряного покрову він зробив висновок про те, що тілесні ушкодження є легкими. Короткочасний розлад здоров`я він вказав з урахуванням наслідків таких ушкоджень, враховуючи, що хірургічні шви знімаються не раніше ніж через 7 днів. Кількість ран та їх локалізацію він вказав. Оскільки при нанесені ран був пошкоджений шкіряний покрив, то такі рани могли бути нанесені тупим твердим предметом, не виключено й молотком. Синець може бути нанесений кулаком або іншим твердим предметом. Після отримання таких тілесний ушкоджень потерпілий міг пересуватись. З локалізації ран вбачається, що особа, яка нанесла такі удари потерпілому, знаходилась позаду нього або трохи правіше, якщо брати ситуацію, що потерпілий сидить за кермом автомобіля, то особа яка наносила удари знаходилась на задньому сидінні автомобіля за водієм або посередині заднього сидіння. Такі тілесні ушкодження могли бути нанесені навіть з урахуванням обмеженого дахом автомобіля замаху руки. З пасажирського сидіння справа такі тілесні ушкодження могли бути нанесені лише у випадку, коли голова потерпілого дуже сильно нахилена вперед, майже лежить на кермі.

Таким чином, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому відповідає показанням потерпілого, які він надав суду безпосередньо та під час слідчого експерименту.
Захисник вказала, що експерт, вказуючи, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, не врахував, що потерпілий наступного дня вже вийшов на роботу.

Згідно з положеннями п. 9 Постанова Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6 з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів фізичних, хімічних, біологічних, психічних (п 1.2.). Легке тілесне ушкодження може бути таким, що: а) спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; б) не спричинило зазначених наслідків (п. 2.3.2). Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) (п. 2.3.3.). Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (п. 2.3.5).
Отже, короткочасний розлад здоров`я - це медичний термін та пов`язаний із наслідками для здоров`я, які потягли за собою тілесні ушкодження, та не залежать від працездатності особи.
Таким чином, судово-медична експертиза проведена на підставі постанови слідчого, з оглядом потерпілого та на підставі медичних документів, в результаті чого у потерпілого виявлені рани та синець, вказані їх кількість та локалізація, визначена тяжкість тілесних ушкоджень та дата їх отримання. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що висновок експерта відповідає Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та Інструкції про проведення судово-медичної експертизизатверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6, є допустимим доказом у справі.
Захисник на судовому засіданні стверджувала, що судово-цитологічна експертиза молотка спростовує винуватість ОСОБА_5 , оскільки на молотку не виявлено жодних слідів крові.

Відповідно до висновку експерта №177/ц (а.к.п. 145-146 т. 1), на молотку, наданому на експертизу, кров та епітеліальні клітини, придатні для цитологічного обліку, не знайдені.

Однак допитаний в судовому засіданні експерт вказав, що з голови кров тече рясно, але не бризкає, тому на оточуючі речі кров з рани може й не попасти. На предметі, яким наносились удари, могли залишитись сліди крові, але якщо такі удари наносились раптово та швидко, кров, часточки шкіри, волосся на такому предметі могли й не залишитись.

Таким чином, суд не приймає такі доводи захисника.

Також під час судового засідання був допитаний як свідок ОСОБА_14 , який пояснив суду, що 10.08.2016р. ввечері він разом з ОСОБА_5 , з якою на той час вони проживали однією сім`єю, викликали таксі. Як пояснила обвинувачена, для того, щоб поїхати до родича, який працює в полі поблизу с.Чаусове, щоб забрати борг. В подальшому з`ясувалось, що ця особа є його родичем ОСОБА_15 . Він сів на переднє сидіння, а ОСОБА_5 - на заднє за ним. Не доїжджаючи до с. Чаусове вони звернули на польову дорогу. Оскільки родича не було видно, він сказав ОСОБА_5 , щоб вона зателефонувала йому та спитала де він знаходиться. Обвинувачена не змогла додзвонитись. Він опустив скло на дверці та виглядав родича. В цей час він почув сварку між ОСОБА_5 та потерпілим, який кричав, щоб вони не палили. Автомобіль рухався повільно, приблизно 20км/год. Він повернувся до водія, який продовжував керувати автомобілем, але його голова була повернута у правий бік до ОСОБА_5 , яка сиділа за ним. При цьому він подумав, що потерпілий буде бити ОСОБА_5 , яка була вагітна, та наніс йому удар правою рукою у праву сторону обличчя. Потерпілий раптово вискочив з автомобіля та побіг. Ключі він залишив у замку запалення. Він кричав, щоб той повернувся. В цей час ОСОБА_5 стала кричати, що їй погано. Він злякався, що ОСОБА_5 почала народжувати, сів за кермо автомобіля, хоча не вміє водити, та поїхав прямо. Він хотів відвести ОСОБА_5 до пологового будинку. Але, проїхавши приблизно 100м, не впорався з керуванням та автомобіль злетів у кювет. На його питання ОСОБА_5 відповіла, що почуває себе краще. Тому вони пішки пішли по дорозі. Пізніше біля них зупинився автомобіль, за кремом якого був ОСОБА_11 , який запропонував підвезти їх. ОСОБА_5 погодилась, але ОСОБА_11 раптово почав заламувати їм руки. Чи наносила ОСОБА_5 потерпілому удари він не бачив.

Однак суд критично відноситься до пояснень вказаного свідка, які суперечать поясненням потерпілого, свідка ОСОБА_11 , іншим доказам у справі. Крім того, вказаний свідок обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 289 КК України, та кримінальне провадження відносно нього перебуває на розгляді Веселинівського районного суду Миколаївської області.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом згідно статті 289 КК України (п. 1 примітки до статті) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Із цієї примітки вбачається, що способом такого заволодіння (протиправного вилучення) може бути будь-який (таємний, відкритий, обман тощо).
За особливостями конструкції склад злочину, передбачений ст.. 289 КК України, є матеріальним і вважається закінченим з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета. При цьому змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним заволодінням транспортного засобу, полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом з такими кваліфікуючими ознаками: 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).
Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.
Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Конклюдентними вважаються мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні умисли особи. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці.

Обвинувачена та особа-2 викликали автомобіль служби «таксі», за кермом якого був потерпілий, отже ОСОБА_5 усвідомлювала належність транспортного засобу, щодо якого здійснювали незаконне заволодіння, іншій особі, а також те, що вона та особа-2 не є особами, які мають права на користування транспортним засобом.
Дії обвинуваченої та особи-2 свідчать про те, що ОСОБА_5 діяла умисно за попередньою змовою, оскільки в автомобілі вона розмовляла з особо-2 ромською мовою, щоб потерпілий їх не зрозумів, саме ОСОБА_5 сказала потерпілому їхати в напрямку до с.Чаусове, просила його звернути на ґрунтову дорогу, на її прохання потерпілий знизив швидкість автомобіля. Коли автомобіль зупинився, саме обвинувачена просила потерпілого продовжити рух та не висаджувати її на дорозі, оскільки вона перебуває у стані вагітності. Про це також свідчать узгоджені дії обвинуваченої та особи-2 щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Про спільність дій обвинуваченої та особа-2 свідчить і той факт, що після того, як потерпілий втік та особа-2 пересів за кермо, обвинувачена не вийшла з автомобіля. Окрім того, після вчинення ДТП, особа-2 та ОСОБА_5 намагалися втекти з місця події, але були затримані.
ОСОБА_5 стверджувала, що себе погано почувала, отже не могла нанести удари потерпілому, однак такі твердження повністю спростовуються поясненнями самого потерпілого та свідка ОСОБА_11 , який вказав, що обвинувачена не виглядала як особа, яка себе погано почуває фізично. Крім того, сама обвинувачена вказала, що коли автомобіль зупинився, вона палила цигарки. Отже, такі твердження є безпідставними та нелогічними.
Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що обвинувачена та особа-2 діяли узгоджено, як співвиконавці, що свідчить про єдину спрямованість їх умислу, наявність корисливого мотиву і попередньої змови. При цьому суд за основу приймає покази потерпілого, дані ним безпосередньо в судовому засіданні, оскільки вони логічні та відповідають встановленим судом обставинам справи, а також узгоджуються з доказами, зібраними по справі, перелік яких наведений вище.
Аналізуючи вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, не викликають у суду сумнівів, та повністю викривають обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, а доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного злочину суперечать дослідженим доказам та є неспроможними.
Таким чином, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч.3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством небезпечним для здоров`я потерпілого.
Крім цього, відповідно до обвинуваченого акту ОСОБА_5 також обвинувачується в тому, що продовжуючи свій злочинний намір, після скоєння незаконного заволодіння транспортним засобом, яке мало місце 10.08.2016р., приблизно о 19:40 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з особою-2 вирішили незаконно заволодіти майном, яке перебувало в салоні вказаного автомобіля та належить ОСОБА_9 . Виконуючи задумане, ОСОБА_5 з салону автомобіля марки ВАЗ- 2110 д/н НОМЕР_1 , таємно викрала мобільний телефон марки «LG», вартість якого згідно висновку експерта №427 від 31.08.2016 станом на 10.08.2016 складає 1230 грн., який в подальшому передала особі-2. В свою чергу, особа-2 вказаний телефон поклала до кишені своїх шортів. Таким чином ОСОБА_5 та особа-2 спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 1230 грн..

В подальшому ОСОБА_5 разом із особою-2 були затримані громадянином ОСОБА_11 , а вказаний мобільний телефон був вилучений у особи-2 та переданий працівникам поліції.

В судовому засіданні обвинувачена пояснила, що мобільного телефону потерпілого вона взагалі не бачила та не брала його, чи брав його особа-2 вона також не бачила.

Потерпілий пояснив, що коли він вискочив з автомобіля, свій мобільний телефон він залишився спереду в автомобілі. хто взяв його мобільний телефон він не бачив.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що мобільний телефон, який в подальшому з`ясувалось, належав потерпілому, намагався викинути особа-2, коли він його затримав.

Також прокурором надана заява ОСОБА_11 (а.к.п. 163 т.1), відповідно до якої він видав працівникам поліції мобільний телефон, пояснюючи, що його намагався викинути хлопець ромської національності.

Жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 таємно викрала мобільний телефон потерпілого та в подальшому передала його особі-2, прокурором не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, вчинене ОСОБА_5 , в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати її у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд вважає вчинення злочину у стані вагітності.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлені.
Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, завдана злочином потерпілому шкода не відшкодована, негативна характеристика на обвинувачену відсутня, те, що вона має двох малолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №352 ОСОБА_5 в теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, до якого відноситься діяння, що їй інкримінують, не відмічалось ознак якого-небудь тимчасового психічного розладу та вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Потерпілий в судовому засіданні погодився з промовою прокурора під час дебатів, якій просив призначити покарання обвинуваченій за ч.3 ст. 289 КК України, у виді позбавлення волі строком на 10 років.

На думку суду вказане вище, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, дані про її особу, думка потерпілого, дають підстави для призначення їй покарання в межах санкції ч.3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк без конфіскації майна, яке вона має відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити обраний раніше у виді тримання під вартою.
Потерпілий заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченої завданої майнової шкоди в сумі 15102 грн., вказуючи, що в результаті дій обвинуваченої та особи-2, які заволоділи його автомобілем, його автомобіль був пошкоджений. Також він просив стягнути з обвинуваченої завдану в результаті злочину моральну шкоду, яку він оцінив у 30 000грн.
Обвинувачена цивільний позов не визнала в повному обсязі, оскільки вказувала, що за кермом автомобіля вона не знаходилась, та це особа-2 не впорався з керуванням, в наслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.
Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.08.2016р., схеми огляду та таблиці зображень до нього у автомобіля ВАЗ 2110, НОМЕР_2 , виявлені пошкодження передньої лівої блок-фари, розбита ліва протитуманна фара, пошкоджений передній бампер, деформовано ліве переднє крило. На лобовому склі тріщина. Пошкодження на задньому лівому стоп-сигналі.

На підтвердження позову потерпілий надав копію дефектного акту №1 від 09.09.2016р., відповідно до якого вартість ремонту автомобіля ВАЗ2110, д/н НОМЕР_2 , становить 30 205грн. ОСОБА_9 заявив позов про стягнення з обвинуваченої частини вартості ремонту автомобіля, що є його правом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає, що є безумовним, що в результаті неправомірного вилучення автомобіля, його пошкодження та спричинення тілесних ушкоджень внаслідок злочинних дій обвинуваченої, потерпілий переніс емоційні, душевні переживання, отже вважає доведеною наявність моральної шкоди, спричиненою потерпілому діями обвинуваченої.
Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню в сумі 5 000грн.
Таблиця із шістнадцятьма слідами папілярних узорів пальців рук та дактилокарти ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , молоток та зразки крові потерпілого ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «LG», автомобіль ВАЗ-2110, реєстраційний номер НОМЕР_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0002204, з якого було виділене кримінальне провадження №0002702 відносно ОСОБА_5 . Оскільки розгляд кримінального провадження відносно особи-2 не закінчений, суд не має можливості вирішити питання щодо речових доказів.
Обвинувачена не заміжня, має двох малолітніх дітей, не працює, отже на підставі ч.1 ст. 119 КПК України, враховуючи її майнове становище, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від оплати судових витрат на залучення експерта.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинуватою та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.
Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання з 09.10.2016р. з 03:30год., зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до 20.06.2017р. включно та з 21.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стгянути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 15102 (п`ятнадцять тисяч сто дві)грн. в рахунок відшкодування завданих збитків та 5 000 (п`ять тисяч) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Звільнити ОСОБА_5 від оплати судових витрат на залучення експерта, компенсувавши такі витрати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Миколаївської області протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3