Справа № 559/1046/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дубно кримінальне провадження № 0000731, на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка Тисминецького району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, учасника бойових дій,- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

за участі сторін: прокурор військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та проходячи військову службу на посаді навідника танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), діючи в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 178 Цивільного кодексу України, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, 26 червня 2017 року близько 15 год. 00 хв., умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про заборону на придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи на базі військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 Рівненський загальновійськовий полігон), що знаходиться у АДРЕСА_3 , незаконно придбав бойові припаси - 240 патронів (згідно висновку експерта судової балістичної експертизи №1.2-294/17 від 14.07.2017, є боєприпасами до вогнепальної стрілецької зброї та є придатними для стрільби) шляхом привласнення виявленого в траві металевого коробу, у якому знаходилися вказані патрони.

У подальшому, солдат ОСОБА_3 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про заборону на носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, 26 червня 2017 року в особистих речах перевозив із військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 Рівненський загальновійськовий полігон дислокований у АДРЕСА_3 ) до місця свого проживання (місця зупинки транспортного засобу, в якому перебував ОСОБА_3 - населеного пункту с. Молодаво Друге Дубенського району Рівненської області), бойові припаси - 240 патронів, які згідно висновку експерта судової балістичної експертизи №1.2-294/17 від 14.07.2017, є боєприпасами до вогнепальної стрілецької зброї та придатні для стрільби.

Тоді ж, 26 червня 2017 року, в результаті проведеного на автодорозі Київ-Чоп, в межах населеного пункту с. Молодаво Друге Дубенського району Рівненської області, огляду особистих речей ОСОБА_3 , в особистому рюкзаку ОСОБА_3 , було виявлено та вилучено 240 предметів, які згідно висновку експерта судової балістичної експертизи №1.2-294/17 від 14.07.2017, є боєприпасами до вогнепальної стрілецької зброї та є придатними для стрільби, тобто солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України: придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

15.08.2018 між прокурором прокуратури військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а також підписана захисником обвинуваченого ОСОБА_5 ) у кримінальному провадженні №0000731 від 26 червня 2017 року укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 сторони враховували ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , - не встановлено. Злочинними діями ОСОБА_3 збитків (шкоди) не заподіяно. ОСОБА_3 не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, учасник АТО (посвідчення серії НОМЕР_5 від 16.03.2017). За таких обставин, сторонами узгоджено призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 2 Закону України «Про аміністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченою, суд виходить з наступного.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєному визнав у повному обсязі. Фактичні обставини справи не оспорює. Знайшов в траві на танковій дорозі патрони, носив, зберігав. Зараз дуже розкаюється. Учасник бойових дій. Після боїв під Мар`янкою лікувався. Повернувся до нормального життя з жінкою і дитиною. Просить затвердити угоду. Підписав її добровільно в присутності захисника.

Прокурор і захисник у судовому засіданні просили затвердити дану угоду про визнання винуватості і звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним, згідно ст. 12 КК України є тяжким.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 має бути звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі, злочин не є особливо тяжким, а ОСОБА_3 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального законів України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. 1 ст. 263 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід не обирався. Витрати за проведення судової експертизи в розмірі 790, 96 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 124 КПК України. Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 314, 370, 374, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 15.08.2018 між прокурором прокуратури військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 із захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підстави ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп. на користь держави.

Речові докази у справі: пустий тубус зеленого кольору, тубус зеленого кольору ПГ-22, матерчатий рюкзак камуфляжного кольору, 240 патронів калібру 7,62 мм., які знаходяться в камері зберігання речових доказів Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляції через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя: