Справа №582/577/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/47/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження № 0001867 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Недригайлівського районного суду Сумської області, від 6 червня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Залишено без розгляду цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він вчинив злочин проти громадського порядку за наступних обставин.

30 червня 2013 року, близько 20 ї години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повернувшись з рибної ловлі додому, знаходився за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 .

В цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_12 проїжджали на автомобілі марки «Чері Елара», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Федька м. Ромни повз будинок ОСОБА_8 .

Проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_8 , порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до правил поведінки в суспільстві, вибіг з двору свого господарства та, підбігши до автомобіля, став нецензурно висловлюватись на адресу водія. Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_8 вихопив з кишені розкладний ніж, який зберігав при собі після повернення з риболовлі та, діючи з хуліганських спонукань, рукояткою ножа наніс удар по дзеркалу заднього виду автомобіля, пошкодивши його.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , зупинивши автомобіль, вийшовши з нього, стали пред`являти ОСОБА_8 претензії з приводу пошкодження автомобіля, а ОСОБА_8 , продовжуючи свої хуліганські дії, висловлюючись на адресу останніх нецензурною лайкою, схопивши металевий лом, що знаходився у нього в дворі, наніс ним декілька ударів по автомобілю.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , намагаючись заспокоїти ОСОБА_8 , повалили його на землю та стали утримувати його до приїзду працівників міліції.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_8 був пошкоджений автомобіль марки «Чері Елара», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , чим останньому було завдано збитків на суму 7978,97 грн.

За зміненим, в порядку ст. 338 КПК України, обвинуваченням прокурором у кримінальному провадженні дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ст. 296 ч. 1 КК України.

В ході судового розгляду суд дійшов до висновку про необхідність визнання ОСОБА_8 не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, та виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Своє рішення суд мотивував тим, що 30 червня 2013 року саме потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 приїхали до місця проживання ОСОБА_8 для з`ясування з ним взаємостосунків щодо його відносин з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . В подальшому на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_8 , з одного боку, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , з другого боку, виник конфлікт у ході якого ОСОБА_15 були заподіяні тілесні ушкодження і він був госпіталізований до Роменської ЦРЛ з травмами різного ступеня тяжкості, а також був пошкоджений автомобіль на якому ОСОБА_10 та ОСОБА_12 приїхали до ОСОБА_8 .

У зв`язку з такими обставинами в діях ОСОБА_8 , на переконання суду першої інстанції, відсутні ознаки порушення громадського порядку, оскільки його поведінка є наслідком неприязних відносин до ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які виникли через їх поведінку по відношенню до ОСОБА_8 ..

Що стосується факту пошкодження автомобіля, то суд першої інстанції зазначив, що дії ОСОБА_8 по пошкодженню автомобіля не свідчить про вчинення ним хуліганських дій направлених саме на порушення громадського порядку, оскільки ці пошкодження були заподіяні ОСОБА_8 під час його сварки з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , що виникла на ґрунті неприязних взаємостосунків між ними.

Суд зазначив, що такі дії ОСОБА_8 були вмотивовані помстою нападникам за його побиття, тому вони можуть кваліфікуватися за наявності складу злочину за іншою статтею Кримінального кодексу України, але збоку органів досудового слідства таке обвинувачення щодо ОСОБА_8 , відсутнє.

До таких висновків суд дійшов на підставі аналізу дослідження показів обвинуваченого ОСОБА_8 , який вказував, що 30 червня 2013 року, у той час як він знаходився у дворі домоволодіння де він проживає, до двору під`їхав автомобіль в якому знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Вийшовши з автомобіля, останні підізвали його до себе, пред`явивши йому претензії щодо його спілкування з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , стали наносити йому удари. В результаті таких дій ОСОБА_10 та ОСОБА_12 він наніс удар рукояткою ножа у дзеркало автомобіля, а потім став наносити удари ломом по автомобілю після чого він був побитий ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 .

Суд поклав в основу своїх висновків покази обвинуваченого ОСОБА_8 як такі, що знаходяться в логічному взаємозв`язку з показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та висновками судово медичних експертиз, відносно ОСОБА_8 .

Так, з пояснень свідка ОСОБА_17 , матері обвинуваченого ОСОБА_8 судом було встановлено, що 30 червня 2013 року, у той час як її син знаходився у дворі домоволодіння, до двору під`їхав автомобіль після чого вона почула шум, а в послідуючому вона виявила побитим свого сина ОСОБА_8 .

З пояснень свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 судом було встановлено, що 30 червня 2013 року вони, приїхавши за викликом до домогосподарства де проживає ОСОБА_8 , виявили останнього з тілесними ушкодженнями у зв`язку з чим відносно нього були застосовані медичні заходи реанімаційного характеру з доставкою його Роменської ЦРЛ для стаціонарного лікування.

Суд також зробив висновок про спростування судом мотивів обвинувачення ОСОБА_8 щодо вчинення ним хуліганських дій, пов`язаних з пошкодження ОСОБА_8 автомобіля під час його руху по автодорозі, вказавши, що з протоколу огляду місця події вбачається розташування автомобіля саме біля подвір`я помешкання ОСОБА_8 , а не на проїжджій частині дороги, що спростовує висновок обвинувачення про те, що ОСОБА_8 , діючи з хуліганських спонукань, пошкодив дзеркало заднього виду на автомобілі під час його руху. Суд вказує, що ця обставина, в свою чергу, підтверджує покази ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 приїхали до нього до дому для з`ясування з ним стосунків з приводу його поведінки щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Суд також прийняв до уваги докази покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , як такі, що підтверджують факт наявності неприязних взаємостосунків у них та ОСОБА_8 , що на думку суду, давало суду підстави для висновку про пошкодження ОСОБА_8 автомобіля не з хуліганських мотивів, а у зв`язку з саме з наявністю таких взаємостосунків між ОСОБА_8 та учасниками та очевидцями цієї події.

За наведених обставин суд дійшов до висновку про відсутність у ОСОБА_8 , під час вчинення ним пошкодження автомобіля, мотивів для грубого порушення ним громадського порядку у зв`язку з його неповагою до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, оскільки ОСОБА_8 вчинював дії по пошкодженню автомобіля у зв`язку з наявністю у нього неприязних взаємостосунків з учасниками та очевидцями події, що сталася. У зв`язку з цим суд дійшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України та необхідність виправдування ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від прокурора у кримінальному провадженні в якій він просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, допущенням судом неповноти судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. При цьому прокурор просить ухвалити новий вирок яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного покарання покаранням за вироком Недригайлівського районного суду Сумської обл., від 27 січня 2014 року, остаточне покарання у виді позбавлення волі на 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що в діях ОСОБА_8 наявний склад злочину, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, оскільки він порушив спокій громадян та пошкодив майно потерпілого ОСОБА_11 . В діях ОСОБА_8 наявний мотив явної неповаги до суспільства, що виражається у його прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм у суспільстві, висловлював образливі слова в сторону ОСОБА_24 , яка до речі залишилася недопитаною, а її покази є важливими для встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Крім цього, прокурор звертає увагу на те, що окрім показів обвинуваченого, у матеріалах кримінального провадження відсутні інші докази того, що конфлікт між ОСОБА_8 та потерпілими виник саме внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

Також прокурор зазначає, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення та обставини кримінального провадження дослідив однобічно, взявши до уваги докази з іншого кримінального провадження за № 0001866, обставини якого не є предметом доказування у цьому судовому розгляді. Суд не вправі був обґрунтовувати судове рішення показаннями наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

В оскаржуваному вироку, суд в порушенні ст. 373 ч. 1 КПК України, не зазначив з яких саме підстав ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , про підтримку в апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та пояснення виправданого ОСОБА_8 , про заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 373 ч. 1 п. 3 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 374 ч. 3 п. 1 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ст. 22 ч. 2 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_8 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Так, основним безпосереднім об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 296 КК України, є громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека. Аналіз диспозиції ст. 296 ч. 1 КК України свідчить, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що будь яких даних про грубе порушення ОСОБА_8 громадського порядку з особливою зухвалістю у справі відсутні, а отже відсутня і об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України, а події, які надалі розгорталися поза межами домоволодіння, де проживає ОСОБА_8 , вчинювались ОСОБА_8 не з мотивів явної неповаги до суспільства, а з мотивів наявності неприязних взаємостосунків ОСОБА_8 з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 які виникли внаслідок дій останніх з приводу поведінки ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_25 .

При цьому, суд належним чином дослідив докази у справі, та надав їм оцінку, зокрема: показанням ОСОБА_8 , який не визнав своєї вини та пояснив, що його дії були саме такими внаслідок провокації з боку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ; висновкам експертів за № 25, від 25.08.2013 року; № 277, від 24.06.2015 року; № 6, від 4.01.2015 року; № 16, від 14.01.2016 року, згідно яких у ОСОБА_8 виявлено ножове поранення поперекової області зліва, геморагічний шок, непроникаюче поранення лівої частини поперекової області, перелом ребра зліва, забої та садна обличчя, лівої верхньої кінцівки; показам свідка ОСОБА_17 яка підтвердила покази ОСОБА_8 та додатково повідомила, що між її сім`єю та сім`єю ОСОБА_14 склались дуже погані відносини; показанням свідка ОСОБА_18 , яка є заступником головного лікаря з медичної роботи центру екстреної (швидкої) медичної допомоги та медицини катастроф, яка пояснила, що 30.06.2013 р. вона чергувала з фельдшером і приїхала на місце події по виклику, де встановила дуже тяжкий стан ОСОБА_8 , внаслідок чого останній був транспортований до лікарні; показам свідка ОСОБА_19 , який є працівником поліції і який пояснив, що коли він приїхав на місце події стан ОСОБА_8 був дуже поганий, у зв`язку з його побиттям, а біля його будинку перебувала ОСОБА_14 , яка висловлювалась, що ОСОБА_8 і «вбити мало»; показам свідка ОСОБА_20 , який також є працівником поліції і надав аналогічні покази показам ОСОБА_19 ; протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього, яким судом встановлено пошкодження автомобілю марки «Чері Елара», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; висновку експерта № 15, від 23.07.2013 року про матеріальний збиток заподіяний ОСОБА_11 , внаслідок пошкодження належного йому автомобіля «Чері Елара» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який складає 7978,97 грн.; поясненням потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , суть яких зводиться до того, що вони катались на автомобілі, проїжджаючи по вул. Федька в м. Ромни, ОСОБА_8 раптово вискочив зі свого двору і вдарив ножем у дзеркало заднього виду, внаслідок чого між ними відбулась сутичка в ході якої ОСОБА_8 кидався на них, а вони його заспокоювали; поясненням потерпілого ОСОБА_11 , про те, що належний йому автомобіль марки «Чері Елара» реєстраційний номер НОМЕР_1 , розбив ОСОБА_8 , який був в алкогольному сп`янінні, ображав людей, а потім приїхала машина швидкої допомоги і він помагав погрузити його до неї, хто саме побив ОСОБА_8 він не бачив; показам свідка ОСОБА_26 про його неприязні взаємовідносини з ОСОБА_8 та про те, що бійку почав ОСОБА_8 , а хто побив останнього не бачив, при цьому свідок пояснив, що змінив свої покази надані під час досудового розслідування у зв`язку з тим, що він підписав протокол допиту не дивлячись, що в ньому зазначено; поясненням свідка ОСОБА_22 про те, що у них з ОСОБА_8 вийшов конфлікт через його матір, на момент події вони вже не спілкувались, стосунки між ними погані, в той день саме ОСОБА_8 бігав за хлопцями, розбив їхню машину, а хто його побив вона не знає; поясненням свідка ОСОБА_14 яка вказала про дуже конфліктні відносини з обвинуваченим та його матір`ю, що ОСОБА_8 нападав на хлопців і бив їхню машину, а хто його бив не бачила; поясненням свідка ОСОБА_23 , про те, що він бачив, що хлопці лаялись один з одним, потім ОСОБА_8 почав бігати за ними та бити ножем та ломом їхню машину, хто потім бив ОСОБА_8 не знає.

Колегія суддів вважає, що докази, які досліджені судом, не можуть слугувати беззаперечними та достатніми доказами вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України.

Проаналізувавши висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що бійка, яка виникла біля господарства ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , була ініційована не самим обвинуваченим, а була розпочата ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , більше того, така бійка виникла в результаті претензії останніх щодо того, що ОСОБА_8 начебто ображає ОСОБА_25 та її бабусю ОСОБА_14 і, що вони приїхали з ним з цього приводу з`ясовувати стосунки, а тому, у діях ОСОБА_8 відсутній прояв явної неповаги до суспільства, тобто відсутній мотив, який є необхідною ознакою такого складу злочину, як хуліганство.

Колегія суддів знаходить безпідставними мотиви апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 розпочав свої дії, як хуліганство, оскільки він вибіг з двору свого господарства та, підбігши до автомобіля, став нецензурно лаятись на адресу водія та вчиняти дії по пошкодженню автомобіля.

Судом першої інстанції було вірно враховано, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_12 приїхали до ОСОБА_8 для з`ясування взаємовідносин, внаслідок чого між ними виникла бійка і ОСОБА_8 , в результаті бійки, було госпіталізовано до Роменської ЦРЛ. Від самого початку загальна поведінка ОСОБА_8 є наслідком протиправної поведінки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Здобуті в ході судового розгляду докази переконливо свідчать про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 біля свого домоволодіння полягали виключно в тому, що він в ході виниклої сварки, що була спровокована саме потерпілими, почав вчиняти дії як такі, що виникли в результаті неприязних взаємостосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Такі обставини виключають наявність у ОСОБА_8 мотиву для порушення ним громадського порядку внаслідок його неповаги до суспільства, що у свою чергу виключає наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України.

Також судом обґрунтовано надана оцінка показам ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та свідків обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , як таким, що не узгоджуються між собою стосовно встановленим обставинам справи, оскільки покази не є послідовними та змінювались та надані ними у зв`язку з наявністю у них неприязних відносин до ОСОБА_8 .

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не провів всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин кримінального провадження, не взяв до уваги та належним чином не оцінив показання потерпілих та свідків, колегія суддів знаходить такими, що суперечать матеріалам провадження і змісту оскаржуваного вироку. Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дослідив усі надані стороною обвинувачення докази, зробив їх аналіз у сукупності з іншими доказами по справі.

Що стосується доводів прокурора з приводу того, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не допитав свідка ОСОБА_13 , то на думку колегії суддів такі доводи є необґрунтованими, оскільки даний свідок до суду не з`являлась, а чотири ухвали суду про її привід до суду не були виконані, при цьому стороною обвинувачення не були виконані вимоги кримінального процесуального закону щодо забезпечення явки вказаного свідка до суду для його допиту, як свідка обвинувачення.

Твердження прокурора про те, що суд пославшись у вироку на висновки експертів та інші документи у кримінальному провадженні за № 0001866, від 30.06.2013 року, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , вийшов за межі висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні № 0001867, відносно ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки події у вказаних кримінальних провадженнях тісно взаємопов`язані між собою.

Колегія суддів вважає, що суд, дотримуючись принципів законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як засад кримінального провадження, обґрунтовано прийняв до встановлені органом досудового слідства докази у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , яке на протязі тривалого часу не знаходить свого законного вирішення.

Також не є слушними доводи прокурора з приводу того, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору на досудовому слідстві.

Суд, досліджуючи докази по справі у їх сукупності, звернув увагу на той факт, що свідчення потерпілих та свідків обвинувачення наданих на досудовому слідстві та в судовому засіданні. є різними. Колегія суддів вважає, що з огляду на те, що суд, розглядаючи справу, повинен усунути протиріччя в доказах, обґрунтовано прийняв до уваги покази вказаних осіб, які вона давали під час розслідування матеріалів, з метою з`ясування причин зміни показів цих осіб в ході їх допиту у судовому засіданні.

Таким чином, встановивши відсутність в матеріалах провадження достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виправдування ОСОБА_8 за ст. 296 ч.1 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні цього кримінального правопорушення та відсутністю в його діях складу цього кримінального правопорушення. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено, виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та скасування вироку стосовно ОСОБА_8 з ухваленням свого вироку, як про це просить прокурор.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Недригайлівського районного суду Сумської області, від 6 червня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнаний не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4