Номер провадження: 11-кп/785/901/18
Номер справи місцевого суду: 523/946/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не одруженого, з базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України,
встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України тапризначено покарання:

- за ст. 185 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
- за ст. 185 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України визначено вважати покарання умовним та звільнити ОСОБА_8 від його відбування з іспитовим строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 76 КК України на засудженого покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 вчинив злочини за наступних обставин.

02.08.2017 року, близько 14 год. 30 хв., він, перебуваючи біля будинку №95 по проспекту Добровольського в місті Одесі, з метою викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ-2107» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_9 , відкрив капот та таємно викрав акумулятор марки «Energy» 6cт-60 Ah вартістю 1690 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
12.11.2017 року, близько 12 год. 30 хв., він, перебуваючи біля будинку №26 по вул. Академіка Заболотного в місті Одесі, з метою викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2106» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_10 , відкрив капот та таємно викрав акумулятор марки «Musnang» на 60 Ah вартістю 1100 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
22.09.2017 року, близько 11 год., він, перебуваючи на території Одеської обласної клінічної лікарні на вул. Академіка Заболотного, 26-а в місті Одесі, з метою викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «Део Ланос» (державний номерний знак НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_11 , відкрив капот та таємно викрав акумулятор марки «Домінатор» на 60 Ah вартістю 1500 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
07.10.2017 року, близько 15 год. 10 хв., він, перебуваючи на проспекті Добровольського, 137-а в місті Одесі, з метою викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2101» (державний номерний знак НОМЕР_4 ), який належить ОСОБА_12 , відкрив капот та таємно викрав акумулятор марки «BOSH» 60 Ah вартістю 700 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
23.01.2018 року, близько 11 год., він, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , з метою викрадення чужого майна, підійшов до автомобіля «ВАЗ 2105» (державний номерний знак НОМЕР_5 ), який належить ОСОБА_13 , відкрив капот та таємно викрав акумулятор марки «GT auto 60 Ah 12 V 480A» вартістю 1200 грн., спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму. Після цього, він покинув місце вчинення злочину, маючи можливість розпорядитись викраденим майном, але був затриманий потерпілим неподалік від місця злочину.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вважає, що при призначенні покарання, суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, з таких підстав:

1) застосовуючи дію ст. 75 КК України, суд навів у вироку наступне формулювання: «на підставі ст. 75 КК України покарання вважати умовним», хоча діючий Кримінальний Кодекс України передбачає не «умовне покарання», а звільненні від відбування покарання з випробуванням;

2) відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України, у вступній частині вироку, суд першої інстанції не зазначив, крім відомостей про особу обвинуваченого, найменування (номери) кримінальних проваджень, які він розглянув у судовому засіданні;

Посилаючись на такі доводи, прокурор просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши посилання у вироку на умовність покарання, а у вступній частині вироку зазначити номера кримінальних проваджень, які були розглянуті у судовому засіданні. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, суд першої інстанції послався на його показання, у яких він повністю визнав свою вину і підтвердив фактичні обставини справи.

Після цього, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження,за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

В апеляційному порядку, сторони також не заперечують наведені вище обставини, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання засудженого, з числа передбачених ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав: активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, повне визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе із застосуванням положень ст. 75 КК України.
У абзаці третьому резолютивної частини вироку, суд першої інстанції навів формулювання, яке не передбачене зазначеною нормою закону, а саме: «На підставі ст. 75 КК України визначено вважати покарання умовним та звільнити ОСОБА_8 від його відбування з іспитовим строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців».
Разом з тим, приписами ст. 75 КК України передбачено наступне: якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Отже, наведена норма кримінального закону, не містить формулювання «умовне покарання», тому суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим довід апеляційної скарги прокурора, у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням положень ст. 75 КК України, тому, у цій частині, він підлягає зміні.

Довід прокурора у апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не зазначив у вступній частині вироку номери кримінальних проваджень, які він розглянув у судовому засіданні, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки у вироку зазначений номер провадження, а саме: «1-кп/523/547/18».
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Пунктами 1 та 2 частини першої ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, - зміні.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України- змінити.

Абзац третій резолютивної частини вироку суду першої інстанції викласти в наступній редакції:

«На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4