Ухвала

18 червня 2018 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

та прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000119 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,-

Встановив:

14 червня 2018 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

18 червня 2018 року в підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 строк на 60 днів.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників його розгляду, суд на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України дійшов висновків, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_4 08.04.2018 близько 04 год 30 хв, перебуваючи на залізничній станції «Решетилівка» по вул. Залізнична у с. Покровське, Решетилівського району, побачив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відпочивав на лавці. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на крадіжку майна у ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, з кишені куртки ОСОБА_5 викрав мобільний телефон Samsung J320H», ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю відповідно висновку судової товарознавчої експертизи № 726 від 27.04.2018 2 400 грн із з SIM картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна», вартістю відповідно до довідки магазину «АЛЛО» 70 грн, після чого пішов з місця вчинення крадіжки разом з викраденим, тим самим розпорядився майном на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 2470 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім цього встановлено, що 09.04.2018 близько 14 год 30 хв

ОСОБА_4 прийшов до дачного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де тимчасово перебував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, власною викруткою, яку тримав у правій руці, завдав декілька ударів ОСОБА_6 в область живота, чим умисно заподіяв йому, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 94 від 07.06.2018 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Своїми умисними діями, що виразилися в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України.

Окрім того встановлено, що ОСОБА_4 достатньо і повно викривається в тому, що 15.04.2018 близько 01 год 00 хв, прийшовши до подвір`я домогосподарства в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 із метою крадіжки майна,

реалізуючи свій злочинний намір, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед «Спутник» вартістю відповідно до товарного чеку «ПП ОСОБА_8 » 2060 грн., який належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого поїхав на ньому в напрямку с. Покровське, Решетилівського району, тим самим розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 2060,00 грн.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Також встановлено, що ОСОБА_4 достатньо і повно викривається в тому, що 15.04.2018 близько 01 год 30 хв прийшов до подвір`я в

АДРЕСА_3 з метою заволодіння спортивним мотоциклом марки КТМ 450 SX, рама № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 , діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно заволодів спортивним мотоциклом марки КТМ 450 SX,

рама № НОМЕР_3 , вартістю відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 125 від 25.04.2018 року, 68898 грн 39 коп, який належить ОСОБА_10 , та який у подальшому покотив у напрямку

вул. Базарна у м. Решетилівка, Полтавської області, де залишив його у водоймищі р. Говтва.

Своїми умисними діями, що виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими повторно, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України

Крім того встановлено, що ОСОБА_4 достатньо і повно викривається в тому, що 11.05.2018 близько 02 год 30 хв перебував на території Любачевсько-Щербановської установки підготовки газу «ООО НПП АТОН» поблизу с. Білоконі Решетилівського району у свого знайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на заволодіння автомобілем ЗАЗ 110217 д.н.з. НОМЕР_4 , який перебуває у користуванні ОСОБА_11 та належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_4 , діючи повторно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно заволодів автомобілем ЗАЗ 110217 д.н.з. НОМЕР_4 вартістю, відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 150

від 23.05.2018 29 532 грн 96 коп, який належить ОСОБА_12 , на якому у подальшому поїхав у напрямку а/ш «Київ-Харків-Довжанський», де був зупинений працівниками поліції.

Своїми умисними діями, що виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими повторно, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

08.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, у тому числі тяжких (за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України), за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому обвинувачений, знаючи про тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за їх вчинення.

Особливого значення набуває той факт, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_4 судом застосовувався більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме домашній арешт, однак ОСОБА_4 не виконав покладені на нього обов`язки, вчинив інший злочин, що зумовило необхідність замінити застосований щодо нього запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

ОСОБА_4 , характеризується негативно, не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, має стійку схильність до вчинення злочинів, оскільки після першого злочину продовжував вчиняти інші злочини, а тому є підстави вважати, що існують ризики, що ОСОБА_4 , будучи на волі буде переховуватися від суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, тобто може продовжувати свою злочинну діяльність.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини в кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наразі підстави для зміни застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, відсутні, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України існують такі ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню:

- підозрюваний, перебуваючи на волі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку в частині явки за викликами до суду, зокрема зможе переховуватися від суду, знаючи про можливе покарання у разі доведення вини;

- підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Беручи до уваги зазначені вище норми законів, оцінюючи обставини цієї справи, зокрема те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких є тяжкі, характер їх вчинення, суд вважає за потрібне продовжити йому строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 ( шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст.176-178, 183-184, 194, 197, 315 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженцю с. Травневе, Миргородського району Полтавської області, українцю, громадянину України, не одруженому, не працюючий, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактично перебуває в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 ( шістдесят) днів, тобто з 17:30 год 18 червня 2018 року по 16 серпня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя