Справа №591/2974/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/487/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за цим Законом у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не від`їжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 1533,1 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд належним чином не вмотивував застосування положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання та залишив поза своєю увагою, що злочин вчинено із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, і є тяжким, а свою вину ОСОБА_8 визнав тільки під впливом беззаперечних доказів, зібраних органом досудового розслідування.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 14.04.2017 року, близько 23:50 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_2 , із застосуванням до ОСОБА_10 насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, нанісши один удар кулаком в область носу та різким рухом руки один удар в область спини, відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «S-Tell Р 770», вартістю 1765,80 грн.; сім-картою оператора «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, на рахунку якої знаходилося 15 грн., а всього на загальну суму 1780,80 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

За змістом положень ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється в межах поданої апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.

Тому враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Згідно вимог ст.ст. 65-67, 75 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, то може прийняти рішення про його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком, застосувавши норми ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № за № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи тощо.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання у цьому провадженні, то колегія суддів зазначає, що відповідно до вироку, воно призначене у межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має неповнолітню дитину, характеризуються посередньо, пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне та повне відшкодування завданого збитку, утримання неповнолітньої дитини, а також обґрунтовано врахував поведінку потерпілого.

Зваживши на зазначене, районний суд дійшов вірного висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, з числа передбачених ст.76 КК України зі встановленням трирічного іспитового строку, належно вмотивувавши дане рішення у вироку.

З цим висновком погоджується колегія суддів та підстав для визнання його невідповідним вимогам кримінального закону за доводами апеляційної скарги прокурора не вбачає.

Так, згідно ч.1 ст.75 КК України, суд при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо дійде висновку про можливість його виправлення без такого відбування.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 у відповідності до ст.89 КК України є особою, що не має судимості, за змістом характеристики, яка була досліджена в ході апеляційного розгляду ОСОБА_8 у відносинах з сусідами доброзичливий, громадський порядок за місцем мешкання не порушує (а.п.82)

Крім того, хоча ОСОБА_8 і вчинено тяжке кримінальне правопорушення, завдані збитки відшкодовані у повному обсязі, що також не можна вважати тяжкими наслідками, завданими потерпілому.

Про це об`єктивно свідчить заява від 27.05.2017 року (а.п.63), в якій потерпілий ОСОБА_10 підтвердив повне відшкодування завданих злочином збитків, у зв`язку з чим не мав жодних претензій до ОСОБА_8 , просив суд його суворо не карати та не позбавляти волі.

Крім того, згідно наявної в матеріалах провадження досудової доповіді, орган пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції від суспільства (а.с.40-41)

За таких обставин, з урахуванням обставин провадження та даних про особу обвинуваченого, з яких не вбачається безсумнівна підвищена небезпека ОСОБА_8 для суспільства, наявних пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого за умов випробування, протягом іспитового строку та за обмежень, встановлених відповідно до ст.76 КК України.

Такі обмеження є реальними і досить суворими, поведінка обвинуваченого має регулярно контролюватись уповноваженим органом з питань пробації, що у достатній мірі сприятиме виправленню ОСОБА_8 та перешкодить прояву з його боку до вчинення нових злочинів, і забезпечить досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

При цьому, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 не містить яких-небудь даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, а також нових даних, які б могли об`єктивно свідчити на користь його посилення.

Також колегія суддів бере до уваги і ту обставину, що з моменту вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, пройшло більше року, і за цей період він жодних правопорушень не вчиняв, а більше того працевлаштувався 21.06.2017 року в ТОВ «Горобина» м.Суми, де працює і на момент перегляду вироку. Вказані обставини повною мірою свідчать про процес виправлення обвинуваченого і без його ізоляції від суспільства.

Виходячи з наведеного, доводи викладені прокурором в апеляційній скарзі про незаконне звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та про неможливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства слід визнати неспроможними через їх непереконливість та невідповідність вищевказаному, оскільки положення ст. 75 КК України застосовані до обвинуваченого відповідно до вимог закону, належним чином мотивовані і обвинуваченому призначено покарання, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Також колегія суддів зазначає, що прокурор в даному випадку, фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), про що було наведено в постанові від 01 лютого 2018 року колегії суддів судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду в справі № 634/609/15-к.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4