Справа № 161/2553/18 Провадження №11-кп/802/144/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0004966 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2018 року, щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Луцька, житель АДРЕСА_1 , навчається на 2-му курсі НУХТ, неодружений, непрацюючий, з інвалідністю дитинства, раніше несудимий,
засуджений:

- за ч.1 ст.125 КК України до покарання, у виді штрафу у розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ст.105 КК України, звільнено неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання, застосовано до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 п.3 ст.105 КК України, у виді передачі його під нагляд батька ОСОБА_11 , до досягнення ОСОБА_8 повноліття.
Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він будучи неповнолітнім, 23.10.2017 року, близько 19 год. 20 хв., знаходячись у приміщенні ТРЦ «ПортСіті», що по вул. Сухомлинського, 1, в м. Луцьку, Волинської області, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій , під час конфлікту, який раптово виник з потерпілою ОСОБА_9 , умисно наніс їй два удари кулаком лівої руки в обличчя, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді поверхневої ранки слизової оболонки верхньої губи, яке згідно висновку судово-медичного експерта за №1049, від 26.10.2017 року, за ступенем тяжкості відносять до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданій на вирок суду апеляції потерпіла, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає даний вирок незаконним і необґрунтованим в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування у зв`язку із м`якістю. З цих підстав просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання і звільнення від нього із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд батька та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 годин у вільний від навчання чи основної роботи час, але не більше 2 годин на день.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, потерпілу та її представника, які свою апеляційну скаргу підтримали, думку обвинуваченого, його захисника, законного представника та прокурора, які апеляційну скаргу потерпілої заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується зібраними в провадженні доказами та ніким не оскаржується.

Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як зазначено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання повною мірою врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, дані, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також наявність самостійного доходу та вірно призначив покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Разом з тим призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 105 КК України, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення, визнав обставинами, що пом`якшують його покарання - щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, вчинення злочину неповнолітнім, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, навчається, характеризується позитивно, має задовільні умови проживання та належні умови для навчання, відпочинку і розвитку, має інвалідність з дитинства.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого положень ст.105 КК України, а лише вказав обставини, що пом`якшують його покарання. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинуваченим збитки відшкодовано частково лише в судовому засіданні, останній попросив вибачення лише перед судовими дебатами, що свідчить про відсутність такої обставини, як бездоганність поведінки в даному випадку. Крім того потерпіла ОСОБА_9 наполягала на обранні суворого покарання обвинуваченому.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_8 положень ст. 105 КК України не є обґрунтованим та необхідним в даному випадку.

Тому вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру не відповідає вимогам закону, що є підставою згідно вимог ст.420 КПК України для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Разом з тим призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт не відповідають вимогам КК України, а саме ч.3 ст.56 КК України.
З вищенаведених підстав, апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2018 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 в частині застосування ст.105 КК України скасувати.
Залишити ОСОБА_8 призначене за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: