Гусятинський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2018 р. Справа № 596/1471/18

Провадження № 1-кс/596/377/2018

Слідчий суддя Гусятинського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
тимчасово виконуючого обов`язки
слідчого СВ ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання тимчасово виконуючого обов`язки слідчого СВ Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000057 від 02 серпня 2017 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Тимчасово виконуючого обов`язки слідчого СВ Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Гусятинського районного суду з клопотанням про накладення арешту на посів сільськогосподарської культури (сої), який знаходиться на земельній ділянці площею 6,4 га на території Васильковецької сільської ради за межами населеного пункту села Старий Нижбірок Гусятинського району, яка межує із сходу із польовою дорогою, із заходу із земельними ділянками, які знаходяться у постійному користуванні громадян (городами) територією колишнього цегельного заводу.
В клопотанні тимчасово виконуючого обов`язки слідчого СВ посилається на те, що ним проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000057 від 02 серпня 2017 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.
Проведеним оглядом в ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка площею 6,4 га, яка розташована за межами населеного пункту села Старий Нижбірок на території Васильковецької сільської ради Гусятинського району та межує із сходу із польовою дорогою, із заходу із земельними ділянками, які знаходяться у постійному користуванні громадян (городами) та територією колишнього цегельного заводу, розорана та використовується для вирощування сільськогосподарської культури (сої).

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 20.07.2018 року №468-ДК/561/АП/09/01-18, головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Гусятинському, Підволочиському, Теребовлянському районах державним інспектором з питань дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів ОСОБА_5 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 6,4 га, у межах кримінального провадження № 0000057 від 02.08.2017 року, за фактом самовільного зайняття земельних ділянок на території Гусятинського району.

В результаті перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 6,4 га, яка розташована за межами населеного пункту села Старий Нижбірок Гусятинського району, сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) розоране та використовується ОСОБА_6 для вирощування сільськогосподарських культур (сої).

Згідно показів ОСОБА_7 земельною ділянкою площею 6,4 га поблизу території колишнього цегельного заводу користується громадянин ОСОБА_6 .

В ході допиту ОСОБА_6 факт самовільного використання вищевказаної земельної ділянки заперечив та повідомив, що земельну ділянку не обробляє та в користуванні не має.

Посилаючись на те, що виявлене майно, а саме: врожай (соя), який знаходиться на земельній ділянці площею 6,4 га на території Васильковецької сільської ради за межами населеного пункту села Старий Нижбірок Гусятинського району, яка межує із сходу із польовою дорогою, із заходу із земельними ділянками, які знаходяться у постійному користуванні громадян (городами) та колишнім цегельним заводом є доказом вчинення кримінального правопорушення, направленого на самовільне захоплення земельної ділянки, протиправне вирощування на ній сільськогосподарських культур та подальше отримання прибутків, слідчий вважає, що є необхідність у тимчасовому вилученні та фактичному позбавленні володільця, який на даний час не установлений, можливості володіти та користуватись даним майном.

В судовому засіданні тимчасово виконуючого обов`язки слідчого СВ клопотання підтримав, просив задовольнити. Також вказав, що документального підтвердження, хто є розпорядником земельної ділянки розміром 6,4 га немає. Постанови, щодо визнання речовим доказом сільськогосподарської культури слідчим не виносилось. Із витягу з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку на підтвердження у чиїй власності вона перебуває не може надати, оскільки такого Витягу немає і запиту щодо його витребування не робилося. Також вказав, що в матеріалах кримінального провадження даних, що згадана земельна ділянка проінвенттаризована немає, а чому сказати не може. Документального підтвердження, кому належить спірна земельна ділянка і чи проведена її державна реєстрацію, суду надати не може. Крім того, не може підтвердити документально, чи проведена державна реєстрація оренди цієї земельної ділянки за будь ким, в тому числі, і з ОСОБА_6 у ДЗК. Експертизи з приводу ідентифікації вказаної земельної ділянки не проводилося.
Прокурор висловила думку про те, що клопотання підставне, яке слід задовольнити.
Слідчий суддя, заслухавши т.в.о.слідчого СВ, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку, що дане клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.197-1 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за самовіьне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. За це передбачена санкція у виді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців.
Вказана санкція ч.1 ст.197-1 КК України не містить додаткового покарання у виді конфіскації посіву сільськогосподарських культур чи врожаю.
Тобто, предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України виступає конкретна земельна ділянка, під якою треба розуміти частину земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами власника.
Зазначений в клопотанні посів речовим доказом у даному кримінальному провадженні окремо не визнаний та власник земельної ділянки вимогу чи право на такий не заявляє.
Відомості про наявність цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000057 від 02 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України відсутні, прокурором або слідчими не порушувалося питання щодо накладення арешту на сільськогосподарську продукцію з метою забезпечення цивільного позову.
Суд бере до уваги, що необхідність накладення арешту на посів сільськогосподарської культури, про що просить т.в.о. слідчого СВ Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в клопотанні, обґрунтовується ним необхідністю його збереження у якості речового доказу, яким він як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000057 не визнавався речовим доказом.

Крім того, будь-яких даних, які б ідентифікували цей посів сільськогосподарської культури у матеріалах кримінального провадження немає.

Таким чином, досудовим слідством не ідентифіковано не лише вид вказаної в клопотанні сільськогосподарської культури у встановленому Законом порядку, але її кількість, розмір, вагу, вартість, тощо.

Також у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування арешту на зазначений посів.

Подане до суду клопотання містить формальний перелік підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

За таких умов, накладення арешту на невизначений предмет слідчий суддя не вбачає можливим, адже неможливо встановити підстави для такого арешту, а також ознаки співрозмірності вартості арештованого майна до розміру завданих збитків.

Слід звернути увагу на те, що в клопотанні т.в.о. слідчого СВ Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області невірно посилається на норму КК України, а саме ч.1 ст.197-7 КК України, замість вірної ч.1 ст.197-1 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання тимчасово виконуючого обов`язки слідчого СВ Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_4 про накладення арешту на посів сільськогосподарської культури (сої), який знаходиться на земельній ділянці площею 6,4 га на території Васильковецької сільської ради за межами населеного пункту села Старий Нижбірок Гусятинського району, яка межує із сходу із польовою дорогою, із заходу із земельними ділянками, які знаходяться у постійному користуванні громадян (городами) територією колишнього цегельного заводу.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали буде оголошено о 14 годині 30 хвилин 07 вересня 2018 року.

Слідчий суддя-підпис

З оригіналом вірно

Слідчий суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1