АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1313/18 Справа № 206/1497/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2018 року про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зарєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 20.09.2017 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі

встановила:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2018 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 . Його звільнено від відбування покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.09.2017 року на підставі п. "є" ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Рішення суду обґрунтовано наступним.

ОСОБА_7 засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20.09.2017 року за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі, батько засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 1-групи по загальному захворюванню, безстроково.

Відповідно до ст. 12 КК України засуджений ОСОБА_7 вчинив злочин середнього ступеню тяжкості. Амністія раніше не застосовувалась, крім того обставини вчиненого ним злочину та інших вимог Закону не виключають застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», в розумінні ст. 9 вказаного Закону.

Прокурор не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом правильно встановлено той факт, що останній відбуває кримінальне покарання у виді обмеження волі та має батька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом 1-групи по загальному захворюванню. Проте, судом не встановлено іншої обов`язкової та передбаченої законом умови, при якій може бути застосовано амністію - чи є ОСОБА_7 єдиною працездатною дитиною у свого батька. При цьому поза увагою суду залишився запис у акті про народження від 23.04.1993 року про те, що ОСОБА_7 є другою дитиною які народились у його матері.

За вказаних обставин суд необгрунтовано звільнив ОСОБА_7 від

подальшого відбування покарання у виді обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_7 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити ухвалу без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Вказує на те, що має батька - ОСОБА_9 , 1958 року народження, якого визнано інвалідом першої групи, згідно довідки № 014270 від 15.02.2010 року. Крім нього, у батька інших дітей не має.

У матері являється другою дитиною.

Перша дитина ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 від першого шлюбу матері з ОСОБА_11 .

Шлюб матері та батька був зареєстрований 22.12.1989 року відділом РАЦС Фрунзенського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 929. Даний шлюб між ними було розірвано 01.03.2005 року.

ОСОБА_10 не являється сином ОСОБА_9 , і ніякого відношення до нього не має, усиновлений ним не був.

Звертає увагу на те, що в судовому засіданні прокурор та представник ІВЦ № 133 підтримали клопотання про застосування амністії та не заперечували проти його задоволення.

Під час апеляційного розгляду прокурор не підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно ст. 11 Закону України «Про амністію у 2016 році» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання, вивчивши дані про особу засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що суд обґрунтовано задовольнив клопотання засудженого, а обставини, на які він посилається у своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, підтверджують правильність застосування судом першої інстанції щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Згідно ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 №1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (ст.13 вказаного Закону).

Відповідно до п. "є" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2017 року засуджений за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі.

Під час перевірки матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що батько засудженого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , 1958 року народження, є інвалідом першої групи, згідно довідки № 014270 від 15.02.2010 року.

Крім ОСОБА_7 у ОСОБА_9 інших дітей не має, оскільки у його матері ОСОБА_7 є другою дитиною, перша дитина ОСОБА_10 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 від першого шлюбу матері з ОСОБА_11 . ОСОБА_10 не являється сином ОСОБА_9 , ніякого відношення до нього не має, усиновлений ним не був.

Шлюб матері та батька - ОСОБА_9 був зареєстрований 22.12.1989 року відділом РАЦС Фрунзенського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 929. Даний шлюб між ними було розірвано 01.03.2005 року.

Таким чином, обмежень щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_7 підстав, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", як судом першої, так і апеляційної інстанції не встановлено.

В даному випадку колегія суддів вважає, що на засудженого поширюються вимоги п. "є" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", як на особу, що визнана винною у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, яка на день набрання чинності цим Законом має одного з батьків, якого визнано інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей, тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і належно вмотивованою, яка зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області. залишити без задоволення, а ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2018 року про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4