Справа № 428/3956/17
Провадження № 11-кп/782/111/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши на відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.10. 2017 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сєвєродонецька Луганської області, освіта середньо - технічна, не працюючого, не одруженого, раніше засудженого: 19.04.2005 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

17.05.2006 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

06.11.2006 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ст.198 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

13.04.2007 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, згідно ст. 71 КК України приєднано 2 роки 1 місяць позбавлення волі за вироком Сєвєродонецького міського суду в Луганській області від 06.11.2006 року, остаточно призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 03.12.2010 року по відбуттю строку покарання;

09.08.2011 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 07.06.2013 року за постановою Брянківського міського суду від 30.05.2013 року умовно - достроково, на 10 місяців 14 днів.

22.10.2015 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України до 1 року та 2 місяців позбавлення волі, звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним: ч. 3 ст.186 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

ч.3 ст.187 КК України призначено 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою, строк покарання рахувати з дня його фактичного виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 09 березня 2017 року по 20.06.2017 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а після 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 за рахунок відшкодування матеріальної шкоди 70 419 грн.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішені відповідно до ст.ст.100,124 КПК України,

ВСТАНОВИЛА :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 09.03.2017 року о 17-10 годин, зайшов до приміщення ломбардного відділення № 47, мережі ломбардів «Комод», розташованого за адресою: Луганська областьм. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 34. Знаходячись в приміщені ломбардного відділення ОСОБА_9 маючі умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, (грабіж), поєднане з проникненням у приміщення, з метою викрадення грошей та ювелірних виробів, які належать потерпілому ОСОБА_12 діючі повторно скориставшись тим, що робітник ломбарду ОСОБА_13 відволіклась, проник через віконний отвір, до сейф-кімнати. Побачивши це, робітник ломбарду ОСОБА_13 , злякавшись, закрилась в підсобній кімнаті приміщення ломбардного відділення № 47 мережі ломбардів «Комод», та спостерігала за діями ОСОБА_9 , який з відсувної шухляди касира та сейфу, діставав гроші загальною сумою 56500 гривен.

Також з сейфу та вітрини, яка знаходиться біля сейфу, дістав ювелірні вироби на суму 110 880,23 грн.

Потерпіломсу ОСОБА_12 була спричинена шкода на загальну суму 167 380,23 грн.

19 квітня 2017 року, 23-00 годин ОСОБА_9 маючи умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала такого нападу, поєднаний з проникненням у інше приміщення, маючи при собі кухонну сокиру, прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , та постукав у вікно магазину. Продавець магазину ОСОБА_7 , відкрила вікно та прийнявши замовлення відвернулась від ОСОБА_9 , залишивши вікно відчиненим. ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 за його діями не спостерігає, через вікно проник у приміщення магазину. Побачивши ОСОБА_9 , Павлова спробувала виштовхнути його, після чого ОСОБА_9 погрожуючи сокирою, та присікаючи опір ОСОБА_7 , став висказувати погрози її життю. Після цього ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, припинила опір та відійшла від ОСОБА_9 .

Далі ОСОБА_9 , тримаючи у руці сокиру, та погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, з каси магазину дістав гроші у загальній сумі 600 гривень, з вітрини взяв алкогольні напої, тютюнови вироби, цукерки спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 4044,45 грн.

В апеляції прокурор ОСОБА_10 наводить доводи невідповідності висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення, порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями ст. 368 КПК України передбачено перелік питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку. Відповідно до п. 13 вказаної статті КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
При цьому у резолютивній частині оскаржуваного вироку судом викладено рішення про стягнення процесуальних витрат за проведення експертиз, водночас процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи №19/113/6-1/128е від 28.03.2017 року судом віднесено на рахунок держави. При цьому, в мотивувальній частині рішення судом не наведено жодних мотивів ухвалення таких рішень, що є порушенням вимог ч. 2 ст.374 КПК України, а отже істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Судом взагалі не досліджено висновки товарознавчих, дактилоскопічних експертиз та експертизи зброї, які підтверджують розмір процесуальних витрат на їх проведення, у зв`язку з чим мають істотне значення для ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Отже, судом допущено неповноту судового розгляду, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає фактичним ; обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст.186 КК України як тяжких злочинів в той час, коли відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. З ст. 187 КК України - є особливо тяжким злочином. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_9 , є особою, неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив і вчинив аналогічний злочин менш ніж через 2 місяця після відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про стійкість його протиправних намірів.
Разом з цим, обвинувачений не одружений, дітей не має, ніде не працює, тобто є особою, яка не має легального заробітку та міцних соціальних зв`язків, що створює передумови для його подальшої протиправної поведінки.
ОСОБА_9 не відшкодовано майнової шкоди, завданої потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 внаслідок вчинення інкримінованих злочинів.
З огляду на викладене прокурор вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Крім того, санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, то суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України повинен був до основного покарання у виді позбавлення волі приєднати додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Поряд із цим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається початок строку відбування покарання, рішення про залік досудового тримання під вартою, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. З ст. 187 КК України і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. При цьому судом ухвалено, що строк відбування покарання слід рахувати з дня його фактичного виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 09.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а після 20.06.2017 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Проте, судом не взято до уваги, що відповідно до ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.03.2017 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80000 грн. При цьому судом визначено, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_9 буде вважатися таким, стосовно якого обрано запобіжний захід у вигляді застави.
Після внесення застави 21.03.2017 року ОСОБА_9 звільнено з-під варти. Після чого, 20.04.2017 року ОСОБА_9 затриманий у рамках іншого кримінального провадження і 21.04.2017 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислюється з моменту затримання, тобто з 20.04.2017 року.
Таким чином, в період часу з 22.03.2017 року по 19.04.2017 року включно ОСОБА_9 не перебував під вартою, а отже застосування ч. 5 ст. 72 КК України до вказаного періоду є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, в порушення вимог ст. 374 КПК України, судом не вирішено питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави.
Враховуючи наведене вважаю, що суд, не вирішивши питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення.
Серед іншого, усупереч вимогам кримінального процесуального закону вирішено судом питання про долю речових доказів, а саме документів.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Натомість, при вирішенні вказаного питання судом ухвалено рішення про знищення сейф-пакету № 2427238 з 42 слідами пальців рук та дактилокартою, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області, а отже допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що зумовлює скасування судового рішення.
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.10.2017 стосовно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186, ч, 3 ст. 187 КК України, скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. З ст. 187 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст.. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч. 3 ст. 187 КК України - позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією усього майна, яке є власністю останнього. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією усього майна, яке є власністю обвинуваченого ОСОБА_9 .
Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування покарання, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 в періоди часу з 09.03.2017 по 21.03.2017 включно, а також з 20.04.2017 по 20.06.2017 включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а після 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалити рішення щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави, вирішивши питання про можливість її звернення судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.
Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи, експертизи збї від 22.05.2017 та дактилоскопічних експертиз року стягнути з ОСОБА_9 на користь держави.
Речові докази: сейф-пакет № 2427238 з 42 слідами пальців рук та дактилокартою, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 наводить доводи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Суд не врахував, що обвинувачений неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, знову через два місяця після звільнення з місць позбавлення волі вчинив злочини, один з яких є особливо тяжким. він не відшкодував задану потерпілим шкоду.

Суд порушив вимоги кримінального закону не застосувавши до нього додаткове покарання у вигляді конфіскації майна за ч.3 ст.187 КК України.

В порушення вимог ст.374 КПК України судом не вирішено питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави.

Просить вирок стосовно ОСОБА_9 від 25.10.2017 року скасувати, ухвалити новий вирок яким визнати його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. З ст. 187 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 3 ст. 187 КК України - позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією усього майна, яке є власністю останнього. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього майна, яке є власністю обвинуваченого.
Ухвалити рішення щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави, вирішивши питання про можливість її звернення на виконання вироку в частині майнових стягнень.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_9 наводить доводи призначення надто сурового покарання, та порушення судом вимог кримінального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував що він за епізодом злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України у повному обсязі відшкодував задану шкоду, з боку потерпілих до нього претензій не має, у свої них злочинах він щиро розкаюється, хворіє на тяжку хворобу: гепатит «С». Суд невірно застосував стосовно нього вимоги ч.5 ст.72 КК України. Просить зменшити йому призначене покарання застосувавши ст.69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та захисника які підтирали апеляцію і вважають апеляції прокурорів необґрунтованими, прокурора який підтримав апеляції прокурорів та вважає апеляцію ОСОБА_14 безпідставною, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами в їх сукупності, та був ухвалений відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому судовою колегією не розглядається стосовно тих обставин які ніким не оспорюється.

На думку колегії суддів доводи апеляції прокурора про неправильне застосування кримінального закону при призначені покарання обвинуваченому є такими, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані особу винного та обставини справи що пом`якшують і обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, ці вимоги закону суд не дотримав.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання по мінімальній межі за статтею закону за більш тяжкий злочин, суд врахував обставину що пом`якшує покарання: щире каяття та часткове усунення шкоди потерпілому.

Разом з тим, колегія суддів вважає, суд першої інстанції не достатнього врахував, що було скоєно злочин який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких, обвинувачений раніше був неодноразово засуджений за навмисні злочини, протягом незначного часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив нові злочини, які відрізняються високим степенем суцільної небезпеки, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, ч.2 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обставиною що обтяжує покарання є рецидив злочину.

Згідно п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 УПК України за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Вирішуючи питання про ппочаток строку відбування покарання суд першої інстанції порушив вимоги ч.5 ст.72 КК України не врахувавши ту обставину, що за матеріалами кримінального провадження обвинувачений був затриманий 09.03.2017 року по 21.03.2017 року. Потім з 20.04.2017 року знову був затриманий та утримувався під вартою до набрання вироком законної сили.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_9 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування покарання, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення в період часу з 09.03.2017 року по 21.03.2017 року включно, а також з 20.04.2017 року по 20.06.2017 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 52, 59 КК України конфіскація майна, як додаткове покарання, встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, то суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі не приєднав додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Крім того, в порушення вимог ст. 374 КПК України, судом не вирішено питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений порушив покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Згідно з ч. 9 ст. 182 КПК України, питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власного ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу.

Положеннями ч. 11 вказаної статті передбачено, що застава, яка не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи наведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції, не вирішивши питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді застави, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадженні у вигляді застави яка була внесена ОСОБА_15 (матір`ю обвинуваченого) відповідно до ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13 березня 2017 року у розмірі 80 000 грн, судова колегія вважає, що з урахуванням того, що після внесення зазначених грошових коштів обвинувачений вчинив новий злочин передбачений ч.3 ст.187 КК України, то ці кошти відповідно до ч.11 ст.182 УПК України підлягають стягненню на користь потерпілого за рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_12 у розмірі 70 419 грн, а решта грошей на користь держави.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

Як вбачається з резолютивної частини вироку суду процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи № 19/113/6-1/128е від 28.03.2017 року у розмірі 1980,90 грн, суд першої інстанції, в порушення ч.2 ст.124 КПК України не стягнув з обвинуваченого, а відніс на рахунок держави.

Також, на думку судової колегії є цілком слушними доводи про те, що вирішуючи питання, щодо речових доказів суд порушив вимоги ст.100 КПК України оскільки сейф-пакет № 2427238 з 42 слідами пальців рук та дактилокартою, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області доцільно залишити в матеріалах кримінального провадження, а не знищити як зазначено у судовому рішенні.

Згідно п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 УПК України за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

З урахуванням наведеного апеляція прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, апеляція прокурора ОСОБА_11 підлягає частковому задоволені у частині розміру покарання, обвинуваченого задоволенню не підлягає

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,
ЗАСУДИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити., прокурора ОСОБА_11 задовольнити частково, апеляцію обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, майнових стягнень, щодо речових доказів, відшкодування процесуальних витрат, скасувати, та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання:

за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років позбавлення волі.

за ч.3 ст.187 КК України у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна яке є його власністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 29 травня 2018 року. Зарахувати ОСОБА_9 в строк попереднього ув`язнення в період часу з 09.03.2017 року по 21.03.2017 року включно, а також з 20.04.2017 року по 20.06.2017 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застава внесена ОСОБА_15 на спеціальний рахунок ТУЦ ДСА України в Луганський області, ЄДРПУО 26297948Ю банк одержувача Держказначейська сліжба України м.Київ, МФО 820172, рахунок 2672, призначення платежу: застава № ухвала суду, ПІБ платника застава ЄДРПОУ суду - 05381484 у розмірі 80 000 грн, частково звернути на виконання вироку суду, стягнути на користь потерпілого ОСОБА_12 в сумі 70 419 (сімдесят тисяч чотириста шістдесят три) гривні, решту грошових коштів стягнути на користь держави.

Процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи № 19/113/6-1/128е від 28.03.2017 року у розмірі 1980,90 грн стягнути з ОСОБА_9 .

Речові докази: сейф-пакет № 2427238 з 42 слідами пальців рук та дактилокартою, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області, залишити в матеріалах кримінального провадження

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили після його оголошення, але на нього може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1