Справа №584/594/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/422/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Путивльського районного суду Сумської області, від 18 січня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Північно Курильськ Сахалінської області Російської Федерації, громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима:

1) 24.04.2014 року Путивльським районним судом Сумської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 120 годин громадських робіт;

2) 10.10.2014 року Путивльським районним судом Сумської області за ст. ст. 384 ч. 1; ст. 389 ч. 2 КК України до 1 ріку 6 місяців обмеження волі;

3) 3.04.2017 року Путивльським районним судом Сумської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 5 місяців арешту,

обвинувачена за ст. 186 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Визнана невинуватою у обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдана у зв`язку з недоведеністю вини у вчинені кримінального правопорушення

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на суму 1847 грн. 16 коп.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_8 19 квітня 2017 року, близько 13 год., перебуваючи в будинку ОСОБА_10 , розташованому у АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю в будинку ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, діючи таємно, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 700 грн., які знаходилися в кишені піджака ОСОБА_10 .

При виході ОСОБА_8 з будинку вона була поміченою ОСОБА_10 і на його вимогу повернути викрадені гроші ОСОБА_8 повернула ОСОБА_11 600 грн., а 100 грн. залишила при собі.

На вимогу ОСОБА_10 віддати йому 100 грн ОСОБА_8 не реагувала та, у зв`язку з чим, діючи відкрито, утримуючи при собі належні ОСОБА_10 100 грн., заволоділа ними, покинувши будинок.

Крім цього суд визнав невинуватою та виправдав ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України.

Згідно обвинувачення, ОСОБА_8 на початку березня 2017 року під час вживання спиртних напоїв у будинку ОСОБА_7 у АДРЕСА_3 , заволоділа ключами від гаража де знаходився велосипед.

В подальшому, реалізуючи свій умисел на викрадення велосипеду, 12 квітня 2017 року, близько 6 ї год., ОСОБА_8 зайшла через незачинені двері до господарства ОСОБА_7 та за допомогою ключа відчинила двері гаража, звідки, діючи повторно, таємно, переслідуючи корисливу мету, викрала велосипед марки «Україна», вартістю 1300 грн.

Своє рішення про виправдання ОСОБА_8 суд першої інстанції мотивував тим, що факт протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_7 мало місце, але стороною обвинувачення не надано достатніх, узгоджених між собою належних та допустимих доказів того, що кримінальне правопорушення вчинено саме ОСОБА_8 .

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від обвинуваченої ОСОБА_8 в якій вона просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та помякшити їй покарання за ст. 186 ч. 2 КК України, визначивши таке у виді громадських робіт на строк 2 роки.

Свої апеляційні вимоги обвинувачена ОСОБА_8 мотивує тим, що хоча суд і врахував ряд пом`якшуючих обставин, але покарання у виді позбавлення волі, на її думку є занадто суворим, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 вважає, що вона скоїла крадіжку, а не грабіж, тяжких наслідків від злочину не настало, з потерпілим вона примирилась, претензій останній до неї немає.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та думку захисника ОСОБА_9 про підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Колегія суддів вважає, що суд, піддавши аналізу досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, на законних підставах дійшов до висновку при винуватість ОСОБА_8 у вчиненому та необхідністю кваліфікації її дій за ст. 186 ч. 2 КК України.

Вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому колегією суддів у цій частині вирок не переглядається.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими мотиви апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 щодо необхідності кваліфікації її дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 як крадіжки, а не грабежу, виходячи з наступного.

Дії розпочаті особою як таємні по заволодінню майном, тобто як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами, що стало відомим для особи, що вчинила крадіжку, але незважаючи на це, були продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у тому числі і зі звукозапису судового засідання, ОСОБА_8 в ході судового розгляду пояснювала, що знаходячись у домогосподарстві потерпілого ОСОБА_10 у АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпілий тимчасово покинув будинок, таємно викрала з його піджака гроші в сумі 700 грн., але при намаганні покинути домогосподарство її дії, пов`язані з викраденням грошей, були помічені ОСОБА_10 , і він почав вимагати віддати йому гроші. ОСОБА_8 в свою чергу віддала йому лише 600 грн., і на вимогу ОСОБА_10 віддати йому решту грошей в сумі 100 грн. не зреагувала та покинула місце події. Аналогічні пояснення ОСОБА_8 надала і в судовому засідання суду апеляційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_8 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за ст. 186 ч. 2 КК України

Що стосується доводів ОСОБА_8 про призначення їй судом занадто суворого покарання то колегія знаходить їх обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки за своїм видом та розміром, виходячи з ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи ОСОБА_8 та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, є таким, що не відповідає вимогам ст. 65 України, внаслідок суворості такого покарання.

Колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження наявні декілька обставин, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, які з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_8 , дають підстави для визначення їй покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ст. 186 ч. 2 КК України.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 50; 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом було враховано, що кримінальне правопорушення яке скоїла ОСОБА_8 є тяжким. ОСОБА_8 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення умисних кримінальних правопорушень, вчинила нове умисне кримінальне правопорушення, що вказує на наявність у її діях рецидиву злочинів. Судом також було враховано, що ОСОБА_8 вчинила злочин проти особи похилого віку.

В той же час суд врахував, що ОСОБА_8 розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, примирилась з потерпілим ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що суд, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції ст. 186 ч. 2 КК України, у вироку не навів чому саме таке покарання є необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень та не навів у вироку, що інші покарання не будуть сприяти досягненню вказаних цілей.

За наведених обставин колегія суддів, знаходячи призначене судом ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки до відбуття реально суворим, вважає необхідним пом`якшити ОСОБА_8 покарання, змінивши при цьому вирок суду.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, її особи та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що покарання у виді обмеження волі до відбуття реально є тим покаранням, що є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів вважає, що для визначення ОСОБА_8 такого покарання є наявними такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире розкаювання ОСОБА_8 у вчиненому нею кримінальному правопорушенні, відшкодування нею завданого збитку потерпілому ОСОБА_10 та примирення з ним.

Вказані пом`якшуючі покарання обставини колегія суддів знаходить таким, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що з урахуванням ОСОБА_8 , як особи, що своєю суспільно небезпечною поведінкою не становить значну суспільну небезпеку, дають підстави для визначення відносно ОСОБА_8 іншого, більш м`якого покарання, не визначеного санкцією ст. 186 ч. 2 КК України, а саме у виді обмеження волі, застосувавши при цьому ст. 69 КК України.

Визначивши у вказаний спосіб покарання із застосуванням ст. 69 КК України і, враховуючи вимоги ст. ст. 65; 66 КК України, колегія суддів вважає, що рішенням колегії суддів про пом`якшення ОСОБА_8 покарання будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а покарання у виді обмеження волі буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого нею діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 414; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області, від 18 січня 2018 року, відносно ОСОБА_8 , змінити з пом`якшенням призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 обвинуваченою за ст. 186 ч. 2 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 4 роки.

В іншій частині вирок Путивльського районного суду Сумської області, від 18 січня 2018 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 , без задоволення.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з часу її прибуття до місця відбування покарання у виді обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 з моменту отримання нею копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4