АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

30 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року,

за участю прокурора ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000041 від 03.04.2018 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, було задоволено клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , а саме: спільної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання органу досудового розслідування підлягає задоволенню, оскільки майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , яке просить арештувати слідчий, може бути конфісковано в рамках відповідного виду покарання, а тому є всі правові підстави для накладання арешту на вказане майно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді місцевого суду, адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року у справі №761/27841/18 про арешт спільної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно розглянув клопотання слідчого без повідомлення та виклику власників майна, які не були повідомлені про день та час розгляду справи.

Зазначає, що судом під час розгляду клопотання про арешт майна не враховано, що у разі арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, спеціальної конфіскації або цивільного позову, слід враховувати співмірність вартості арештованого майна та тяжкості злочину, що інкримінується підозрюваному, а також завданої відповідним злочином шкоди.

Звертає увагу на те, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки відсутні ризики запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що також суперечить вимогам ч. 6 ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000041 від 03 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

27 червня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, яким передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, тобто є наявні достатні підстави вважати, що суд може призначити таке покарання.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваному ОСОБА_6 належить 1/2 спільної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

23.07.2018 року слідчий СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту намайно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , а саме: спільної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

27.07.2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0000041 від 03.04.2018 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, прокурора, та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на майно.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують про вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, дані про належність майна, мету арешту майна, а саме можливу конфіскацію майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено правову підставу арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення можливої конфіскації майна, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні злочину.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, безпідставно не викликав для участі в судовому засіданні власника майна, чим позбавив можливості останнього прийняти участь в судовому розгляді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя, в постановленій ним ухвалі, обґрунтовано прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання детектива про арешт майна без повідомлення власника майна, з огляду на те, що в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000041 від 03.04.2018 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, якою було задоволено клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , а саме: спільної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 с і к