Ухвала

Іменем України
23 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 360/2908/13-к

провадження № 51-3801км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
особи, яку звільнено від
кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_5 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Гостомеля Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), а кримінальну справу щодо нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Постановою Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а кримінальну справу щодо нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності.
Цією ж постановою цивільні позови прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах фінансового управління Київської обласної державної адміністрації та потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року постанову місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з постановою ОСОБА_5 обвинувачувався органом досудового слідства в тому, що він 11 червня 2007 року приблизно о 23-ій годині 05 хвилин в АДРЕСА_2 з метою заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, викликаних попередньою конфліктною ситуацією між ОСОБА_8 та сином ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці, через відчинене вікно дверей автомобіля «Газель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому на сидінні водія сидів ОСОБА_8 , з відстані приблизно 3040 см умисно здійснив у ОСОБА_8 три постріли з пристрою для відстрілу набоїв з гумовими кулями, в результаті чого заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження, що викликало стійку втрату загальної працездатності більше як на одну третину.
За вчинення вказаного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, суд першої інстанції, керуючись ст. 49 КК, ст. ст. 111,282 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року), звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, а справу щодо нього закрив у зв`язку із закінченням строків давності.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неповноту судового слідства та неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати і направити справу на новий судовий розгляд. Вказує на незаконність оскаржуваних судових рішень. Мотивує тим, що, приймаючи рішення про закриття кримінальної справи в зв`язку із закінченням строків давності, суд не навів даних щодо винуватості ОСОБА_5 , а також не з`ясовував, чи дійсно строк давності закінчився, чи не зупинявся або не переривався. Крім того, стверджує, що суд не роз`яснив потерпілому порядок вирішення його цивільного позову. Посилається на те, що всупереч вимогам ст. 377 КПК 1960 року апеляційний суд не зазначив підстав, через які апеляцію визнав необґрунтованою.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_4 вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив судові рішення залишити без зміни.
ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 зазначила, що у вирішенні справи за касаційною скаргою прокурора покладається на розсуд суду.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_4 ,перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Згідно зі ст. 282 КПК 1960 року, якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 72, 8, 9, 10, 111 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя постановою, закриває справу.

Крім того, як зазначено у ч. 2 ст. 111 КПК 1960 року, суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК у разі вчинення тяжкого злочину особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.
Як убачається з матеріалів справи, в ході судового розгляду ОСОБА_5 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закриття щодо нього справи. У судовому засіданні ОСОБА_5 у присутності захисника просив вказане клопотання задовольнити, при цьому зазначив, що йому зрозуміло, що закриття справи за закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою і з огляду на це суд не визнає його невинуватим у вчиненні злочину (т. 12, арк. 7879, 174175).
Розглядаючи справу, місцевий суд встановив, що події, в яких обвинувачувався ОСОБА_5 , мали місце 11 червня 2007 року. Оскільки цей злочин згідно зі ст. 12 КК віднесено до тяжких злочинів та з дня його вчинення минуло більше десяти років, суд обґрунтовано виніс постанову від 18 вересня 2017 року, якою клопотання задовольнив, звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а кримінальну справу щодо нього закрив у зв`язку із закінченням строків давності.
Як убачається з протоколу судового засідання, державний обвинувач не заперечував щодо звільнення ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК, просив постановити обвинувальний вирок та звільнити його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому клопотання про витребування від органів поліції спецвимоги на судимість прокурор у судовому засіданні не заявляв, як і не вказував на наявність будь-яких відомостей про те, що строк давності зупинявся або переривався (т. 12, арк. 175). Разом із тим, такі відомості відсутні й у матеріалах справи.
З огляду на це, суд правильно зазначив, що дані про переривання або зупинення строку давності, які визначені ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК, державним обвинувачем суду не надано, а тому строк давності за злочин, у якому ОСОБА_5 обвинувачувався, є таким, що минув.
Враховуючи наведене, постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою та належно вмотивованою.
Окрім того, прокурор не зазначав про наявність відомостей щодо зупинення або переривання строку давності і в поданих ним апеляційній та касаційній скаргах.
Водночас, слушними є доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд, приймаючи рішення про закриття кримінальної справи, не роз`яснив потерпілому порядок вирішення цивільного позову.
Проте зі змісту постанови місцевого суду вбачається, що суд, дотримуючись вимог закону, вказав у мотивувальній та резолютивній її частинах, що заявлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.
Тому відсутність у цій постанові місцевого суду роз`яснення про порядок вирішення потерпілим цивільного позову істотно не вплинуло на законність цього судового рішення, оскільки не позбавило його права пред`явити цивільний позов у порядку цивільного судочинства.
Апеляційний суд належно перевірив всі доводи апеляції прокурора, дав на них переконливі відповіді та зазначив підстави, через які визнав її необґрунтованою. Відтак ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону не встановлено. Отже, касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 394396 КПК України 1960, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд
у х в а л и в:
постанову Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3