АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1467/18 Справа № 183/89/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 кримінальному провадженні №0001596 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

13.09.2012 року Краматорським міським судом Донецької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком 5 місяців;
13.02.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, -

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки кваліфікація дій обвинуваченого суперечить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

На його думку, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 (за епізодом від 02.06.2017 року крадіжки майна ОСОБА_10 ) зазначено, що останній перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , та зазначено, що ОСОБА_8 відчинивши вхідні двері, проник до вказаної квартири, власник якої в цей час спав.

На думку суду першої інстанції дані дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно. Питання проникнення ОСОБА_8 до житла зазначено в обвинуваченні, однак відповідної кваліфікації не містить.

В ухвалі суду першої інстанції зазначено, що у разі не підтвердження зазначеної кваліфікації, органами досудового розслідування не з`ясовано законність перебування ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 , що вказує на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та невідповідності кваліфікації дій обвинуваченого фактичному викладу обставин кримінального правопорушення за даним епізодом злочину.

Крім того, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 (за епізодом від 19.06.2017 року крадіжки майна ОСОБА_11 ) зазначено, що ОСОБА_11 залишив свій велосипед під тимчасовий нагляд ОСОБА_8 та відійшов від останнього. В подальшому ОСОБА_8 здійснив крадіжку ввіреного йому велосипеду.

Дані дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в той час як органами досудового розслідування не було враховано того, що потерпілий ОСОБА_11 довірив своє майно ОСОБА_8 , а останній в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

В той же час, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , згідно висновків суду, не містить посилань на реєстраційний номер мопеда «Speed gear LF» та правові, законні підстави знаходження даного транспортного засобу у ОСОБА_12 .

Вважає обставини, викладені в обвинувальному акті суперечливими між собою, а тому у разі призначення обвинувального акту до розгляду, суд позбавлений можливості виконати свій обов`язок, передбачений ст.348 КПК України - роз`яснити суть обвинувачення, оскільки вона є не зрозумілою, неоднозначною і сумнівною, що призводить до можливості різного трактування та розуміння суті обвинувачення.

В апеляційній скарзі :

-прокурор просить скасувати ухвалу суду та повернути обвинувальний акт в суд першої інстанції для вирішення питання щодо можливості призначення судового розгляду.

Вважає, що вказані підстави повернення обвинувального акту необґрунтовані, оскільки обвинувальний акт складено у відповідності до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, містить відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

На його думку, при вивченні такої підстави повернення обвинувального акту як неналежна кваліфікація кримінального правопорушення, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні вдався до оцінки правильності кваліфікації дій обвинуваченого, що не передбачено вимогами ст. 314 КПК України.

Зазначив, що у підготовчому судовому засіданні суд позбавлений можливості зробити висновок про доведеність кваліфікації дій обвинуваченого. Більш того, посилання суду про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, по епізоду крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_2 , та про не визначення органом досудового розслідування законних підстав обвинуваченого перебувати у квартирі потерпілого є необгрунтованим, оскільки в ході досудового розслідування обставин, які б давали підстави кваліфікувати дії обвинуваченого за іншою статтею, в тому числі ч.3 ст. 185 КК України не встановлено.

Разом з тим, додатково кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 162 КК України, органом досудового розслідування неможливо, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 26, 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, а саме за ст. 162 КК України, є провадження яке може бути розпочати слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. Проте заяви від потерпілого про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України, до слідчого або прокурора не надходило, у зв`язку з чим, орган досудового розслідування позбавлений можливості кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 162 КК України.

Вважає, що посилання суду на те, що органами досудового розслідування не враховано, що потерпілий ОСОБА_11 довірив своє майно обвинуваченому, а останній в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а також висновки суду щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого є безпідставними, оскільки прохання потерпілого приглянути за його майном автоматично не породжує обов`язок у обвинуваченого щодо його збереження. Проте суд не допитуючи обвинуваченого та потерпілого зробив не вірні висновки, помилково вважаючи, що як у обвинуваченого так і у потерпілого були юридичні підстави вважати, що майно обвинуваченому було ввірене та останній був наділений певною правомочністю щодо нього.

На його думку, висновки суду, що в обвинувальному акті по епізоду щодо викрадення транспортного засобу у ОСОБА_12 , не зазначено реєстраційного номеру мопеда та правових, законних підстав знаходження даного транспортного засобу у потерпілого, а тому він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України є хибними, оскільки обвинувальний акт в повному обсязі містить всі вимоги передбачені ч.2 ст. 291 КПК України, яка в свою чергу не зобов`язує прокурора посилатись на вказані судом обставини.

На його переконання суд в повному обсязі, не досліджуючи всіх матеріалів справи, все ж передчасно вдавався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, що не передбачено на цій стадії кримінального провадження, а тому не тільки вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. 314 КПК України, а й припустився невірних висновків в тому числі щодо законності перебування обвинуваченого у житлі потерпілого ОСОБА_10 , розтрати обвинуваченим майна потерпілого ОСОБА_11 , законності знаходження транспортного засобу у потерпілого ОСОБА_12 ..

Вважає, що суд вийшов за межі дослідження обставин, які мають бути вирішені у ході підготовчого засідання, вдався до оцінки обвинувального акту на предмет правильності формулювання обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого, без повного дослідження матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.

Вимоги до змісту та форми обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України.

Даною нормою передбачено певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що він не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та зазначив, у чому саме полягає невідповідність.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Вказівка суду про те, що в обвинувальному акті кваліфікація дій обвинуваченого суперечить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення,- є передчасною.

Під час підготовчого провадження, суд першої інстанції зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, зґясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. У підготовчому судовому засіданні не вирішується питання про доведеність вини чи визначення кваліфікації обвинувачених, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду, завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Таким чином, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не в праві надавати юридичну оцінку зібраним доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченого у інкримінованому останньому кримінальному правопорушенні, оскільки оцінку доказам та усім обставинам по кримінальному провадженню суд надає під час судового розгляду по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

На підставі ч.2 ст.337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.338 КПК України, дійшовши переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст.341 КПК України складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції передчасно вдався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, що не передбачено на підготовчій стадії кримінального провадження, а тому не тільки вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. 314 КПК України, а й припустився невірних висновків в тому числі щодо законності перебування обвинуваченого у житлі потерпілого ОСОБА_10 , розтрати обвинуваченим майна потерпілого ОСОБА_11 , законності знаходження транспортного засобу у потерпілого ОСОБА_12 , а також вийшов за межі дослідження обставин, які мають бути вирішені у ході підготовчого засідання.

Суд фактично вдався до оцінки обвинувального акту на предмет правильності формулювання обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого, без повного дослідження матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: