11-кп/775/308/2018(м)

Категорія: ст. 513 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

та справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Маріуполі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальним провадженням №0002742 від 26.07.2016 року, №0000493 від 15.02.2017 №0000653 від 23.02.2017 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.03.2018 року, якою до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Маріуполя Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації у психіатричний заклад із звичайним наглядом,

В С Т А Н О В И Л А :

Судом встановлено, що ОСОБА_9 26.07.2016 року приблизно о 15.40 год., перебуваючи у приміщенні лялькового театру, розташованого по проспекту Мира, 37 у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, керуючись корисливим мотивом, умисно, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, зі сцени театрального залу викрав ноутбук «Тошиба», моделі «Satellite F305-S6905», який належить ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 5761 грн.

Він же, 04.10.2016 року приблизно об 11.45 год., перебуваючи у приміщенні кабінету № 51 ТОВ «Маріупольгражданпроект», який розташований по вулиці Казанцева, 7 «б» у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, керуючись корисливим мотивом, умисно, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, зі столу, викрав мобільний телефон «Асус-TOOJ», який належить ОСОБА_11 . Після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1457 грн. 94 коп.

Він же, 23.02.2017 року приблизно о 12.30 год., знаходячись у приміщенні групи №10 ясла-саду №134, розташованого по вулиці Троїцька, 85 у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, таємно, повторно, шляхом вільного доступу зі столу-тумби, заволодів мобільним телефоном «Prestigio Wize P3», чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1575 грн.

Він же, 13.02.2017 року приблизно о 18.30 год., знаходячись біля будинку № 28 по вулиці 9-ї Авіадивізії у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області, повторно, бажаючи заволодіти чужим майном, попросив у раніше не відомого йому неповнолітнього ОСОБА_13 мобільний телефон, нібито під приводом здійснення дзвінка. ОСОБА_13 , не усвідомлюючи характер дій ОСОБА_9 , добровільно передав останньому мобільний телефон «Prestigio Wize L3», вартістю 916,67 грн.

Він же, 05.05.2017 року приблизно о 19.00 год., знаходячись у приміщенні будинку №2 по вулиці Архітектора Нільсена у Центральному районі м. Маріуполя, таємно, повторно, шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном «Нокіа 301 Dual Sim», чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 373,46 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, заступник прокурора Донецької області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду змінити, виключити з мотивувальної частини судового рішення про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.2 ст.185 КК України, посилання на його дії як умисні та з певною метою. Змінити в мотивувальній частині ухвали формулювання про вчинення ОСОБА_9 злочину на скоєння суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під дію ч.2 ст.185 КК України. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зауважує, що відповідно до висновків комісійної судово-психіатричної експертизи № 5 від 15.12.2016 року ОСОБА_9 у період часу, яке віднесено до інкримінованого йому діяння страждав і на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії параноїчної, яке позбавило останнього можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними у період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння. На час проведення експертизи також не усвідомлював свої дії і не міг керувати ними, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричну лікарню із звичайним наглядом. Цей висновок підтвердили комплексні судові психологічно-психіатричні експертизи № 549 від 19.05.2017 року і № 670 від 18.06.2017 року.

Вважає, що в діях ОСОБА_9 відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, а саме умисел і мета, ці обставини відповідно до ст.505 КПК України у кримінальному провадженні не потрібно встановлювати.

Оскільки ОСОБА_9 на час вчинення суспільно небезпечного діяння був неосудною особою, він відповідно до ст.19 КК України не є суб`єктом злочину, а тому не міг діяти умисно.

Окрім того, в мотивувальній частині ухвали при викладенні фактичних обставин скоєння ОСОБА_9 таємного викрадення майна 26.02.2016 року ОСОБА_10 і 04.10.2016 року ОСОБА_11 суд безпідставно зазначив, що останнім скоєно «злочин», оскільки ОСОБА_9 не є суб`єктом злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційні доводи у повному обсязі і просила змінити ухвалу суду першої інстанції, захисника, яка погодилася з доводами апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, що містить об`єктивні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 190 КК України, а також щодо виду застосованого примусового заходу медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Суд першої інстанції в ухвалі мотивував своє рішення і прийшов до висновку, що ОСОБА_9 в момент вчинення суспільно небезпечного діяння знаходився в стані неосудності, в якому перебуває і на даний час, а тому він, відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності і призначив останньому примусові заходи медичного характеру, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення. Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновків судово-психіатричного експерта № 244 від 15.12.2016 року (т.1 а/п 73-76), № 297 від 20.03.2017 року (т.2 а/п 13-19), № 660 від 13.06.2017 року (т.2 а/п 82-88), ОСОБА_9 як на час скоєння правопорушень, так і на теперішній час страждав та страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, не міг і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Отже, висновки суду про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.2 ст.185 КК України умисно та з певною метою, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а тому свідчать про неправильне застосування такого закону.

Окрім того, в мотивувальній частині ухвали при викладенні фактичних обставин скоєння ОСОБА_9 таємного викрадення майна ОСОБА_10 26.02.2016 року і ОСОБА_11 04.10.2016 року суд зазначив, що ОСОБА_9 скоєно «злочин», що суперечить вимогам ст.11, ч.2 ст.19 КК України, оскільки при скоєнні суспільно небезпечних діянь останній перебував у стані неосудності і не є суб`єктом злочину.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України судове рішення у даному кримінальному провадженні підлягає зміні шляхом виключення посилання суду на умисел та мету дій ОСОБА_9 при вчиненні ним суспільно небезпечних діянь, які передбачені ч.2 ст.185 КК України та зміни формулювання про вчинення ОСОБА_9 «злочину» на «скоєння суспільно небезпечного діяння».

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.03.2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання на дії ОСОБА_9 при вчиненні ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185 КК України, як умисні та з певною метою.

Змінити в мотивувальній частині ухвали суду формулювання вчинення ОСОБА_9 «злочину» на «скоєння суспільно небезпечного діяння».

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4