Номер справи 289/1063/13-к
Номер провадження 1-в/289/51/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

начальника Радомишльського РВ з питань пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радомишль подання Радомишльського РВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про звільнення від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням іспитового строку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 01.10.2013 ОСОБА_5 був засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, вирок набрав законної сили 01.11.2013.

06.06.2018 до Радомишльського районного суду Житомирської області від Радомишльського РВ з питань пробації надійшло подання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного судом покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, так як під час відбування призначеного судом покарання він зарекомендував себе посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, виконував покладені на нього обов`язки.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000477 в ЄРДР внесені відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 357 та ч. 2 ст. 146 КК України, які, як вбачається із повідомлення про підозру від 07.10.2014, вчинені в період іспитового строку, однак, на даний час відсутній обвинувальний вирок суду.

Представник Радомишльського РВ з питань пробації підтримав подання та просив задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.10), причини неявки не повідомив, що у відповідності до ч. 5 ст. 539 КПК України не є перешкодою проведенню судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення подання не заперечував та вважає, що є підстави для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінчення іспитового строку.

Суд, розглянувши подання та додані матеріали, вислухавши представника Радомишльського РВ з питань пробації, з`ясувавши думку прокурора, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України та ч. 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Стаття 62 Конституції України, частина 2 статті 2 Кримінального кодексу України та частина перша статті 17 Кримінального процесуального кодексу України визначають, що особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду - особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 ЗУ від 29.06.2004 № 1906-ІV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.
При дослідженні особової справи № 86/2013 встановлено, що ОСОБА_5 за період іспитового строку зарекомендував себе посередньо, не допускав за цей час адміністративних правопорушень (а.с.30,38,55,65,), покладені на нього судом обов`язки виконував, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.25,57,113), в розумінні ч. 1 ст. 17 КПК України нового злочину не вчиняв, строк відбування покарання останнього закінчився 01.10.2014.
Як вбачається з матеріалів особової справи № 86/2013 кримінальне провадження № 0000477 відносно ОСОБА_5 судом на даний час не розглянуто, обвинувальний вирок у справі не винесено, вину обвинуваченого не доведено, а згідно з позицією Конституційного Суду України сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27.10.1999 у справі № 1-15/99).
За таких обставин суд приходить до висновку, що подання обґрунтоване та підлягає задоволенню.
Керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. 165 КВК України, п. 9 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Подання Радомишльського РВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді 1 року обмеження волі, призначеного вироком Радомишльського районного суду Житомирської областівід 01.10.2013 у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1

"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)