АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1739/17 Номер провадження 11-кп/786/488/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 115 КК України ОТ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000644 за апеляційною скаргою прокурора відділу Прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 5 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Полтава, не судимої, яка проживає АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.05.2017 по 21.06.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а термін з 21.06.2017 до набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 989,60 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 15 травня 2017 року приблизно о 23.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем спільного проживання зі ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно нанесла 1 удар ножем в ліву частину грудної клітини ОСОБА_10 , спричинивши тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини з ушкодженням серця та лівої долі легені, від якого останній помер на місці.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікацію дій, посилаючись на неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування ст. 69 КК України, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння та не намагалася уникнути конфлікту з потерпілим.

На апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_8 подала заперечення, у якому просить вирок суду щодо неї залишити без змін, мотивуючи це тим, що вона після вчинення злочину сама намагалася надати померлому першу медичну допомогу та зверталася до сусідів з проханням викликати швидку допомогу. Вважає, що судом не було враховано наявність батька похилого віку, який потребує її догляду та незадовільний стан свого здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які, посилаючись на правильність призначеного покарання заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворішого покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у злочині, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за який її засуджено, ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та учасниками провадження не оспорюється.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченій покарання суд першої інстанції порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів дійшла таких висновків.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Даних вимог закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання - не дотримався.

Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце роботи, позитивно характеризується, свою вину у вчиненому злочині визнала, протиправну поведінку померлого, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.

При цьому суд першої інстанції також щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин визнав обставинами, яка пом`якшують покарання ОСОБА_8 .

А тому за наявності обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції вважав за можливе призначити покарання обвинуваченій із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, вважаючи доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій, обґрунтованими.

Згідно приписів ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Однак суд, фактично, застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України, врахувавши особу винуватої, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, проте у вироку не вмотивував, чому ці обставини знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину та зазначивши і визнавши обставину, яка обтяжує її покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, взагалі не врахував її при призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Водночас визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, суд не зазначив, які саме чинники є збігом вказаних обставин, з чиєї вини вони виникли, чи дійсно вони були тяжкими та обумовили вчинення обвинуваченою злочину, а також наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином.

Вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин передбачає вчинення злочину під впливом зовнішніх факторів (особистих, сімейних), яким винний не зміг протистояти через свій уразливий стан. Збіг тяжких життєвих (особистих та сімейних) обставин може бути пов`язаний з тяжким матеріальним становищем через відсутність роботи, неможливістю утримання сім`ї, тяжким захворюванням як самого винного, так і його близьких і рідних, вчиненням протиправного або аморального діяння членом сім`ї тощо. Водночас вчинення злочину особою, яка страждає на алкогольну або наркотичну залежність і перебуває на момент вчинення в хворобливому стані, зумовленому такими захворюваннями, не може розглядатись обставиною, що пом`якшує покарання.

Зазначені чинники визнаються обставинами, що пом`якшують покарання, лише за умови, якщо вони: а) виникли не з вини самої особи, яка вчинила злочин; б) були дійсно тяжкими, а не є такими лише на думку самого винного; в) обумовили вчинення ним злочину. Отже, суд повинен був встановити наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином, характер якого свідчить, що наявні на боці винного тяжкі обставини значною мірою обумовили вчинення ним злочину. Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання.

Під час апеляційного перегляду встановлено те, що у суді першої інстанції обвинувачена надавала показання, що ОСОБА_10 15.05.2017 приблизно о 23.00 год намагався її вдарити та вона в цей момент нанесла йому удар ножем, а у суді апеляційної інстанції обвинувачена стверджувала про те, що ОСОБА_10 наніс їй удар.

Дані показання, крім твердження самої ОСОБА_8 нічим не підтверджується, будь-яких доказів, які б вказували на те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були постійні сварки чи бійки, зокрема в день вчинення злочину, відсутні. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - сусіди обвинуваченої, стверджували, що вони в день вчинення злочину не чули звуків сварки чи бійки між обвинуваченою та померлим, раніше сварок між ними також не чули.

Тобто показання ОСОБА_8 у цій частині є непослідовними та не узгоджуються з показаннями свідків.

У зв`язку з цим, колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_8 вчинила злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а відповідно дану обставину не можна визнати такою, яка пом`якшує покарання.

Доводи ОСОБА_8 про те, що вона надавала медичну допомогу померлому спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 сусідки останньої, яка стверджувала, що коли з чоловіком прийшли на крик обвинуваченої про допомогу бачили лише, що ОСОБА_10 лежав у кухні головою до дверей із колотою раною в грудній клітині, а поряд з ним сиділа ОСОБА_8 ..Отже, свідок не підтвердила показання обвинуваченої про надання ОСОБА_10 першої медичної допомоги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, про безпідставність визнання обставиною, що пом`якшує покарання - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин та неврахування обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, при призначенні їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставин, що пом`якшують покарання, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце роботи, посередньо характеризується за місцем проживання та місцем утримання в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», позитивно характеризується жителями селища Новобудова, свою вину у вчиненому злочині визнала, стан її здоров`я, наявність вітчима, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.

Крім того колегія суддів враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обговорюючи призначення покарання обвинуваченій колегія суддів враховує те, що згідно характеристики жителів селища Новобудова, та прохання ОСОБА_13 , який є вітчимом обвинуваченої, ОСОБА_8 , надавала допомогу останньому для лікування захворювання, проте ОСОБА_13 проживає зі своїм сином, доказів того, що ОСОБА_13 перебуває лише на утриманні обвинуваченої суду не надано.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, через це апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора відділу Прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 5 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.05.2017 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В інший частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4