УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003605 від 07.11.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 , звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором, в якому просить накласти арешт на нерухоме майно житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 .
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений, про причини не явки до судового засідання не вказав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до клопотання матеріали, слідчий суддя надходить до наступних висновків.
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 цієї ж статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.
Частина 1 ст. 173 КПК України покладає обов`язок доведеності необхідності арешту на особу, що подала таке клопотання.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 , не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки матеріали клопотання не містять доказів того, що вказане майно, здобуте за обставин, викладених в фабулі кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення чи містить на собі його сліди.
Вказане майно, не перебуває у власності підозрюваного або обвинуваченого у вчинені злочену за який передбачена кримінальна відповідальність у виді конфіскація майна, що виключає можливість накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання; також вказане майно не перебуває у власності підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, що виключає застосування такої підстави для накладення арешту, як забезпечення спеціальної конфіскації.
Разом з цим, однією з підстав накладення арешту слідчий вказував на необхідність забезпечення цивільного позову.

Однак, як вбачається з матеріалів клопотання про накладення арешту, та витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003605, на час вирішення клопотання в провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, що виключає арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.
Таким чином вважаю, що слідчим не доведено необхідності арешту майна, а протягом розгляду клопотання встановлено відсутність на даний час для цього правових підстав.
Керуючись ст. ст. 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_2 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003605 від 07.11.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя
27.06.2018