Справа № 308/8744/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про які внесено до ЄРДР за №0000060 від 11.06.2018, за ознаками передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України, погоджене прокурором, про накладення арешту , -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області молодший лейтенант ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням, у кримінальному провадженні відомості про які внесено до ЄРДР за №0000060 від 11.06.2018, за ознаками передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України, погоджене прокурором, про накладення арешту.
Клопотання мотивоване тим, що як встановлено досудовим розслідуванням громадянин України ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцями НОМЕР_1 окремого інженерно-саперного батальйону (військова частина НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 окремої гірсько-піхотної бригади, обізнаним про місця зберігання військового майна у вказаній військовій частині, систематично вчиняє дії спрямовані на незаконне заволодіння зброєю, бойовими припасами, вибуховими та іншими бойовими речовинами з метою подальшого їх збуту та здійснює їх збут.

Слідчий вказує, що бойові припаси, вибухові речовини, вибухові пристрої, а також вогнепальну зброю, до моменту їх збуту, останній зберігає за місцем фактичного проживання.

02.08.2018 в ході проведення огляду місця події на ділянці автомобільної дороги, яка розташована в 100 м. від АЗС «ELITA» в м. Виноградів, вул. Ардовецькій було задокументовано факт незаконного збуту громадянином ОСОБА_4 вибухових речовин.

02 серпня 2018 року в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 фактична адреса проживання ОСОБА_4 , в ході якого було тимчасово вилучено майно, яке не зазначено в ухвалі слідчого судді: мобільний телефон марки «HUAWEI», в корпусі з пластмаси чорного кольору; картонну упаковку від мобільного телефону марки «HUAWEI» IMEI 1- НОМЕР_4 та IMEI 2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки «Thinkpad» в корпусі з пластмаси чорного кольору з блоком живлення та виносним жорстким диском в корпусі з пластмаси червоного кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

02.08.2018 вищевказані предмети визнані речовими доказами та приєднані до даного кримінального провадження.

Пунктом 2 частини 2 ст. 170 КПК України передбачено арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий вказує, що за таких обставин є достатні підстави вважати, що вищевказані документи та предмети підлягають арешту. А тому, просить накласти арешт на речові докази, з метою забезпечення їх збереження, а саме на: мобільний телефон марки «HUAWEI», в корпусі з пластмаси чорного кольору; картонну упаковку від мобільного телефону марки «HUAWEI» IMEI 1- НОМЕР_4 та IMEI 2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки «Thinkpad» в корпусі з пластмаси чорного кольору з блоком живлення та виносний жорстким диском в корпусі з пластмаси червоного кольору.

Слідчий в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання. Від захисника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_6 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

З матеріалів клопотання встановлено, що 02.08.2018 в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 за адресою с. Олешник, вул. Українська, 79 фактична адреса проживання ОСОБА_4 , було тимчасово вилучено майно, яке не зазначено в ухвалі слідчого судді: мобільний телефон марки «HUAWEI», в корпусі з пластмаси чорного кольору; картонну упаковку від мобільного телефону марки «HUAWEI» IMEI 1- НОМЕР_4 та IMEI 2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки «Thinkpad» в корпусі з пластмаси чорного кольору з блоком живлення та виносним жорстким диском в корпусі з пластмаси червоного кольору. 02.08.2018 вищевказані предмети визнані речовими доказами та приєднані до даного кримінального провадження.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про які внесено до ЄРДР за №0000060 від 11.06.2018, за ознаками передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України, погоджене прокурором, про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000060 від 11.06.2018, в ході проведення санкціонованого обшуку 02.08.2018 року, а саме: на мобільний телефон марки «HUAWEI», в корпусі з пластмаси чорного кольору; картонну упаковку від мобільного телефону марки «HUAWEI» IMEI 1- НОМЕР_4 та IMEI 2 НОМЕР_5 ; ноутбук марки «Thinkpad» в корпусі з пластмаси чорного кольору з блоком живлення та виносним жорстким диском в корпусі з пластмаси червоного кольору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1