Ухвала
Іменем України
31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 609/480/17

провадження № 51-5391 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК та, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, засуджено до покарання у виді штрафу;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК та, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, засуджено до покарання у виді штрафу.
Вироком місцевого суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винуватими у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, яке не було доведене до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки засуджені не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Як установлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 6 квітня 2017 року близько 06:00, зайшовши на територію господарства ОСОБА_6 у м. Шумську Тернопільської області та діючи за попередньою змовою, шляхом виламування віконної рами та розбиття скляної тафлі, проникли до будинку останнього, звідки намагалися викрасти два колеса автомобіля марки «Fulda215/55 R 16» та одне колесо марки «Hankook205/55 R 16», загальною вартістю 4471, 65 грн., які склали на порозі будинку, приготувавши їх до викрадення, однак не змогли цього зробити, оскільки були затримані працівниками поліції на місці скоєння злочину.
У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням прокурора, суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою ступеня тяжкості вчинених діянь та всіх даних про особи винних і, не вмотивувавши належним чином свого рішення, необґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про призначення покарання засудженим із застосуванням положень ст. 69 КК, що потягло за собою невиправдану м`якість заходу примусу. Вважає, що оспорювана ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Розглянувши касаційну скаргу, дослідивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з таких підстав.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Як убачається із змісту касаційної скарги, прокурор вказуючи на істотні порушення апеляційною інстанцією вимог кримінального процесуального закону, не зазначає які саме порушення, з огляду на положення ст. 412 КПК, були допущені цим судом та які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставами для його скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Фактично суть доводів касаційної скарги прокурора зводиться до незгоди із призначеним засудженим покаранням із застосуванням положень ст. 69 КК та несправедливості цього покарання через м`якість.
Однак ці доводи не можна визнати прийнятними.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як убачається з наданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, аналогічні за змістом доводи скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засудженим через м`якість були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який переглядаючи кримінальне провадження, ретельно їх перевірив та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивувавши своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких його апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Зокрема, апеляційний суд, переглянувши вирок районного суду, дійшов висновку про додержання цим судом вимог статей 50 та 65 КК при призначенні покарання засудженим, яке є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, а тому, не вбачаючи підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, відмовив у її задоволенні.
Так, суд апеляційної інстанції погодився з рішенням місцевого суду про врахування при призначенні покарання засудженим, разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і даних про особи винних, і те, що вони раніше не судимі, молодого віку і виключно позитивно характеризуються за місцем проживання. Крім того були визнані пом`якшуючими обставинами щире каяття, активне сприяння встановленню істини по справі, примирення з потерпілим, відшкодування шкоди. А тому, урахувавши всі ці обставини, які за законом мають правове значення, апеляційний суд умотивовано дійшов згоди із судом першої інстанції про призначення покаранням засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із застосуванням положень ст.69 КК.
Довід касаційної скарги прокурора про необхідність врахування як обставини, що обтяжує покарання засуджених, вчинення ними злочину в стані алкогольного сп`яніння також був предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні вказав на його безпідставність, оскільки в обвинувальному акті серед фактичних обставин вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, ця обставина зазначена не була.
Ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою та вмотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні мотиви з яких виходив суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків цього суду в ухвалі про законність та справедливість покарання, призначеного засудженим, його співрозмірності тяжкості вчинених злочинів та даним про особи засуджених.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду та вмотивованість його висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і правильності призначеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання прокурор у касаційній скарзі не навів, і таких даних із змісту судових рішень не вбачається.
Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3