Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/93/2018 Справа № 641/2835/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілої ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0000822 від 04.04.2017 р. за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернова Чугуївського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, працюючого в ТОВ «Вималь», на посаді столяра, з повною загально-середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.12.1991 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання, з застосуванням ст. 46-1 КК України на 2 роки;
- 19.08.1992 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.ч. 2,3 ст. 140, ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 07.06.1995 року з Новгород-Сіверської ВК Чернігівської області (№ 32), на підставі постанови Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.06.1995 року, з заміною покарання на виправні роботи на невідбутий строк 1 рік 16 днів, з утриманням 20 % заробітної плати;
-17.06.1996 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ст. ст. 42,43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 31.07.1997 року з Темнівської ВК № 100, на підставі постанови Харківського районного суду Харківської області від 24.07.1997 року, у зв`язку з застосуванням ЗУ «Про амністію»;
- 02.06.2000 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 86,ч. 1 ст. 89, ч.ч. 2,3, ст. 140, ч. 3 ст. 141, ч. 3 ст. 142, ст. 191, ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 194, ст. 208, 42 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 26.02.2007 року з Харківської ВК № 43, на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.02.2007 року УДЗ на невідбутий строк 4 місяці 22 дні;
- 16.04.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 09.02.2017 року, у зв`язку з відбуттям строку покарання,-
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи раніше засудженим, в тому числі за корисливі злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв кримінальне правопорушення (злочин) при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_5 , 04 квітня 2017 року, близько 00 години 15 хвилин, знаходячись між будинками АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_3 яка сиділа на лавці між вищевказаних будинків та кулаком правої руки наніс потерпілій від 4 до 8 ударів в область обличчя, спричинивши останній синці на спинці носу практично на всьому протязі з переходом на праву та ліву навколоочні ділянки, в ділянці проекції правого лобного бугра, в ділянці проекції зовнішнього кінця лівої надбрівної дуги, та садна в ділянці лівого кута роту та на слизовій оболонці лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої. Після цього, ОСОБА_5 вихопив з рук ОСОБА_3 мобільний телефон ТМ «Бравіс», який для потерпілої не представляє цінності, на що потерпіла вирвала його назад, та утримуючи мобільний телефон в правій руці, відштовхнула ОСОБА_5 від себе ногами. Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, зірвав з плеча ОСОБА_3 жіночу сумку-клач зі штучної шкіри, вартістю 94 грн. 00 коп.. в якій знаходився жіночий гаманець, виконаний зі штучної шкіри, вартістю 87 грн. 00 коп.,банківські картки та пластикові картки від супермаркетів, візитки, які для потерпілої не представляють цінності, зв`язка ключів і флакон парфумів, об`ємом 50 мл. ТМ «Ланком Лавіабель», вартість якого не встановлена, та покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, заволодівши майном потерпілої на загальну суму 181 грн. Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, застосувавши до ОСОБА_3 насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав її майно, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 181 грн. 00 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав свою провину щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, пояснив, що не мав умислу на грабіж, цей умисел виник раптово. Цивільний позов в сумі 5 000 грн. визнає в повному обсязі. Факт скоєння грабежу визнає. При цьому пояснив, що вийшов з дому біля 12 години ночі за цигарками, проходячи повз будинку, побачив дівчину, яка сиділа біля будинку. Він підійшов до дівчини та завів розмову, вона неприязно відповіла, тому він декілька разів вдарив їй по обличчю. Оскільки потерпіла стала наносити йому удари сумкою, він сумку вихопив, щоб не бити її руками, але не встиг її вдарити сумкою, оскільки побачив, як в його бік біжить чоловік з собакою, він злякався собаки та втік. Вказав, що не мав намір скоювати грабіж, оскільки він працевлаштований та не мав необхідності скоювати злочин. Вказав, що завдав потерпілій біля 5 ударів долонею по обличчю, після чого в неї пішла кров. Чоловік біг за ним, чи біжить собака він не бачив. Через 400 метрів його затримали співробітники поліції.
Після дослідження всіх доказів по справі, обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав провину, зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, але фактичні обставини справи не визнав.
Вказану заяву про повне визнання своєї провини та щире каяття у вчиненому обвинуваченим злочині, суд не приймає до уваги, оскільки фактичні обставини справи обвинуваченим не визнані.
Так, винуватість останнього повністю доводиться нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:
- показами потерпілої ОСОБА_3 , яка пояснила, що біля під`їзду свого будинку присіла на лавочку, палила, коли підняла голову, зненацька без попередження та будь-яких слів та пояснень, отримала ряд ударів кулаками в обличчя, після чого, чоловік вирвав з рук мобільний телефон, але їй вдалось його відібрати. Потім, чоловік зірвав з неї сумку, яка висіла навскіс, та швидко побіг. В той же час до неї підійшов сусід з собакою, яку залишив з нею, а сам побіг за злочинцем, якого він не наздогнав. Перехват здійснили співробітники поліції. Пояснила, що у останнього був капюшон, застебнутий до очей. Вказала, що особою яка вчинила відносно неї злочин, є саме обвинувачений в цій справі ОСОБА_5 , який бив її кулаком в область обличчя та якого вона впізнає за одягом та статурою. На цивільному позові наполягла, зазначила, що діями обвинуваченого їй спричинена матеріальна та моральна шкода за біль та незручності, пов`язані з зовнішнім виглядом, оскільки її робота, пов`язана зі спілкуванням з людьми. Стверджувала, що будь-який конфлікт між нею та обвинуваченим був відсутній, останній накинувся на неї несподівано та відібрав сумку. В подальшому, потерпіла надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Просила застосувати покарання на розсуд суду;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що перебуваючи на патрулюванні в складі екіпажу УПП м. Харкова, приїхали на виклик разом зі своїм напарником ОСОБА_10 на вулицю Киргизьку, точну адресу не пам`ятає, та почули крики: «Держите, ловите!», та побачили чоловіка з темною сумкою в руках, на якій була відірвана ручка. Побігши за ним, пробігши близько 100 м., вони наздогнали його біля гаражів, оскільки він впав, тому вони його затримали, сумка, знаходилась біля затриманого на відстані, приблизно 1,5 м. Після чого, майже одразу, до них підбіг чоловік та пояснив, що затриманий вихопив сумку у жінки, вдарив її по обличчю. Пояснила, що в подальшому було викликано слідчо-оперативну групу;
- аналогічні поясненням ОСОБА_9 , надав пояснення свідок ОСОБА_10 . Додатково зазначив, що коли особа, підозрювана у вчиненні злочину, тікав, він намагався викрадену сумку закинути на гаражі, але це в нього не вийшло, й сумка впала поряд з ним. При затриманні, він пояснив, що відібрав сумку у дівчини по вулиці Манюшко, зазначив, що коли підійшов до неї, вихопив в неї сумку, але вона вчепилася в неї, тому він вдарив її в ніс, відібрав сумку та побіг.
- свідок ОСОБА_11 пояснив, що близько 01-02 години ночі 04 квітня 2017 року, він знаходився вдома, почув шум за вікном та крик: «Стоять, полиция!», коли він вибіг на вулицю, побачив чоловіка, який лежить на землі, дівчину, хлопця з собакою, яка, зі слів хлопця, була необучена. Зазначив, що бачив сумку яку підозрюваний викинув під першим чи другим гаражем в кущі. При затриманні, останній висловлював погрози як в бік працівників поліції, так і в бік понятих, які були присутні при затриманні.
Вказані показання потерпілої, свідків є узгодженими та логічними між собою, не містять суперечностей та протиріч, тому суд оцінює їх як належні та допустимі докази та приймає до уваги.
Крім того, судом приймались заходи щодо виклику в судове засідання свідка ОСОБА_12 , проте, здійснити його доставку в судове засідання не виявилось можливим. Однак, самим обвинуваченим не заперечувалась присутність вказаного свідка на місці події, крім того, з оглянутого в судовому засіданні DVD-R диску (т. 1 а.с. 183), вбачається, що свідок ОСОБА_12 пояснював щодо обставин та підстав затримання ОСОБА_5 . Дані пояснення співпадають з показаннями потерпілої, наданими в судовому засіданні.
Крім того, провина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) підтверджується наступними письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події та фотозображеннями до нього (т. 1 а.с. 215-221), за участю ОСОБА_13 , спеціаліста ОСОБА_14 , під час якого, виявлена сумка чорного кольору зі шкіряного матеріалу, жіночий гаманець чорного кольору з банківськими картами, картки з магазинів, ключі, паперовий згорток з речовиною синього кольору, порошкового типу, шприц з залишками бурого кольору, об`ємом 3 мл., паперовий серветка білого кольору з речовиною білого кольору;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 04.04.2017 року та 11.04.2017 року (т. 1 а.с. 222-225, 226-231), згідно яких потерпіла ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_12 вказують на чоловіка, який 04.04.2017 року по вулиці Киргизькій, 9-А в м. Харкові, скоїв грабіж, спричинив тілесні ушкодження потерпілій та заволодів її сумочкою. Даний чоловік представився як ОСОБА_15 ;
- DVD-R диском 8-16Х ТМ «ARITA» (т. 1 а.с. 181-183) з записом факту затримання ОСОБА_5 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.04.2017 року (т. 1 а.с. 232-238), за участю потерпілої, під час якого остання надала пояснення щодо механізму спричинення їй ОСОБА_5 ударів в область голови, а саме виску, верхню губу, в область носу, в область щоки;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.04.2017 року (т. 1 а.с. 192-196) з DVD-R диском до нього, за участю потерпілої ОСОБА_3 , під час якого, остання розповіла та показала щодо обставин вчиненого відносно неї кримінального правопорушення;
- згідно висновків експертів № 2196-Ая/17 від 05.04.2017 року та № 2401-Ая/17 від 12.04.2017 року щодо проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 200-201, 202-204), у останньої встановлені тілесні ушкодження, які належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синці за механізмом удару або удару-стиснення, садна- за механізмом удару тертя-ковзання та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 1-2 доби до проведення огляду (05.04.2017)… Ушкодження, завдані ОСОБА_3 , могли виникнути внаслідок травматичної дії рук та ніг людини. Показання ОСОБА_3 , викладені в протоколі допиту потерпілого від 05.04.2017 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму встановлених в неї тілесних ушкоджень;
- висновком експерта № 713-И/17, проведеним з 21 по 25 квітня 2017 року (т. 1 а.с. 206-207), згідно якого на куртці «АДІДАС» з капюшоном, вилученої під час затримання ОСОБА_5 , виявлена кров людини групи В з ізоггемолютініном анті-А, походження якої від громадянки ОСОБА_3 не виключається, оскільки згідно завіреної ксерокопії бланку результату аналізу від 11.04.2017 року, група її крові В (ІІІ);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 1708 від 25.04.2017 року (т. 1 а.с.210-214), щодо визначення ринкової вартості сумки-клатча жіночої, виконаної зі штучної шкіри, вартість якої, на момент скоєння злочину, 04.04.2017 року, складає 94 грн. та гаманця, ринкова вартість якого, складає 87 грн.;
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки ці докази містять у собі відомості про факти, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
До показань обвинуваченого в тій частині, що він не мав умислу на грабіж, цей умисел виник раптово, а також в тій частині, що сумку потерпілої він забрав в ході конфлікту з нею, оскільки, з його слів, вона грубо поводилась з ним, сама наносила йому удари сумкою, й, вихопивши сумку, він не мав наміру на заволодіння нею, а став тікати, злякавшись собаки суд ставиться критично, оскільки потерпіла заперечувала наявність конфлікту між нею та обвинуваченим, наполягала на тому, що останній зненацька напав на неї, без будь-яких попереджень та пояснень. Також, згідно показань потерпілої, свідків, собака, з якою гуляв свідок ОСОБА_12 , не була обучена. Сам, обвинувачений в судовому засіданні, не наполягав на тому факті, що собака за ним гналась, а пояснив, що точно ці обставини не пам`ятає. Дане твердження обвинуваченого є сумнівним, оскільки, разом з тим, останній не заперечував, що в той же час, він бачив, що за ним гнався свідок ОСОБА_12 .
Крім того, при оцінці пояснень обвинуваченого, суд також враховує, що в ході погоні за ним, останній намагався позбутись предмету злочину, а саме сумки, що також свідчить про неправдивість та нещирість показань обвинуваченого.
Обґрунтованість тверджень обвинуваченого щодо наявності в сумці потерпілої наркотичних засобів, а також щодо перебування потерпілої ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння під час подій 04.04.2017 року, що, на думку сторони захисту, є обставинами, які характеризують потерпілу ОСОБА_3 - не досліджувались судом, оскільки дані посилання не є предметом розгляду даного кримінального провадження.
Таким чином, суд критично ставиться до показань обвинуваченого, даними в судовому засіданні щодо невизнання провини, оскільки його свідчення не знайшли свого підтвердження в ході судового слідства, повністю спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч. Таким чином, покази обвинуваченого суд розцінює як спробу уникнути відповідальності за скоєний злочин.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено, оскільки його визнання провини та каяття у вчиненому злочині, вибачення перед потерпілою - відбулось після дослідження судом всіх доказів в даному кримінальному провадженні, встановлення всіх обставин справи, а тому, носять формальний характер, з метою уникнути покарання за вчинений злочин.
Обставиною, згідно зі ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує відсутність пом`якшуючої покарання обставини та обтяжуючу покарання обставину, а також бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується з позитивного боку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості. Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), вчинене ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливо лише в умовах його ізоляції та поміщення на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

При вирішенні цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди в сумі 5000 грн., суд дійшов наступного.
Так, стаття 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності його вини.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92 р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в судовому засіданні доведена повністю.
В даному випадку, вимогу щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, цивільний позивач - потерпіла ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що внаслідок завданого злочину, вона зазнала значної моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, сильному стресі, зазначила, що їй було спричинено біль та незручності, пов`язані з зовнішнім виглядом, оскільки її робота, пов`язана зі спілкуванням з людьми.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину моральних страждань, яких зазнала потерпіла, також враховує, позицію обвинуваченого щодо повного визнання моральної шкоди в розмірі 5000 грн., заявленої потерпілою та приходить до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_3 .
При розв`язання питання щодо заявленого позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд враховує, що потерпілою дані позовні вимоги не обґрунтовані, крім того, згідно пояснень самої потерпілої, матеріальна шкода їй фактично спричинена не була, що також підтверджується матеріалами кримінального провадження. В зв`язку з вищенаведеним цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави, судові витрати, відповідно до довідки НДЕКЦ, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 1708 від 25.04.2017 року, в сумі 692,09 грн. (Т.1 а.с. 209)
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді «тримання під вартою», залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на П`ЯТЬ років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , рахувати з моменту затримання з 04.04.2017 року.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 04.04.2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.
Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави, судові витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи № 1708 від 25.04.2017 року, в сумі 692 (шістсот дев`яносто дві) 09 грн.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.04.2017 року, а саме шкіряну сумку чорного кольору, в середині якої знаходились банківські картки, візитки, зв`язку ключів, гаманець шкіряного матеріалу, паперовий згорток з речовиною синього кольору порошкового типу, шприц з залишками бурого кольору об`ємом 3 мл., та паперова серветка білого кольору з речовиною білого кольору, які були вилучені в ході огляду місця події, та особисті речі затриманого ОСОБА_5 , а саме куртка чоловіча ТМ «Adidas» сірого кольору з капюшоном, мобільний телефон ТМ «GT S6102» білого ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з картою пам`яті «Micro SD 16 Gb» з сім-картою мобільного оператора «МТС» з номером НОМЕР_3 , у полімерному чохлі коричневого кольору, мобільний телефон ТМ «S-TELL S301 чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , паспорт гр. України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_6 , виданий Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.
Речові докази: - мобільний телефон ТМ «Bravis Jazz», ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 ; жіночу сумку-клатч, жіночий гаманець, дві пластикові банківськські карктки відділення «ПриватБанк», № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 , картку піцерія «суши бар», картку від магазинів «Просто», «Єва», «Чудо маркет», візитки салонів у кількості 2 шт., зв`язку ключів та сережку, що були повернуті, згідно зберігальної розписки потерпілій ОСОБА_3 , вважати - повернутими останній;
-DVD-R диск 8-16Х ТМ «ARITA», ємкістю 4.7 Gb, 120 min, серійний номер DR5F60-40003, з записом факту затримання ОСОБА_5 що знаходиться в кримінальному провадженні №с 0000822 зберігати в кримінальному провадженні, протягом всього часу його зберігання;
-куртку чоловічу ТМ «АДІДАС» з капюшоном, що передана в камеру зберігання речових доказів Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області, згідно квитанції № 00414 повернути ОСОБА_5 ;
-мобільний телефон ТМ «GT S 6102» білого ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з картою пам`яті «Micro SD 16 Gb» з сім картою мобільного оператора МТС з номером НОМЕР_3 , в полімерному чохлі коричневого кольору, мобільний телефоном ТМ «S-TELL S3-01» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_6 , виданий Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 11.04.2007 року, що переданий на відповідальне зберігання матері ОСОБА_5 ОСОБА_16 , згідно зберігальної розписки вважати повернутими останній.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1